ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 р. 	Справа № 480/6965/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. 
за участю секретаря судового засідання  Сузанського О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 (суддя О.М. Кунець,  вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021   по справі № 480/6965/20
          за позовом           ОСОБА_1 ,           ОСОБА_2  
          до          Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)                  
          про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач-1, ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 (далі – позивач-2, ОСОБА_2 ) звернулися до суду з позовом до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - відповідач), в якому просили суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Федюк Н.С. від 26.09.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 23670,09 грн.  у виконавчому провадженні №30102938;
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Шосткинського  міськрайонного управління юстиції (після реорганізації перейменовано Шосткинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лутченко М.М. від 16.12.2015 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 23670,09 грн.  у виконавчому провадженні №60088901.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 року позовні вимоги було задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Федюк Н.С. від 26.09.2019 ВП №30102983 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 23670,09 грн.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції Лутченко М.М. від 16.12.2015 ВП № 49600496 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 23670,09 грн.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зауважує, що судом не враховано те, що після 26.09.2019 та 29.08.2019 відповідачем прийнято рішення про подальше стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 за відкритим новим виконавчим провадженням ІБЛ 60202715 на загальну суму 23670,09 та ВП №6008890 на загальну суму 23670,09 грн. з ОСОБА_2 саме за наслідками закінчення виконавчого провадження (статті 40 Закону країни «Про виконавче провадження» передбачає правові наслідки закінчення 5иконавчого провадження, в частині стягнення виконавчого збору. Якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно у постановах про закінчення виконавчих проваджень від 26.09.2019          та 29.08.2019 зазначено про виведення постанови про стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження в окреме виконавче провадження
Тобто наслідком завершення виконавчих проваджень стало обов`язкове відкриття нових виконавчих проваджень ВП 60202715 про стягнення з боржника виконавчого збору за постановою про стягнення виконавчого збору, що була винесена у первісному відкритому виконавчому провадженні ВП 30102983 та ВП 60202715 про стягнення з боржника виконавчого збору за постановою про стягнення виконавчого збору, що була винесена у первісному відкритому виконавчому провадженні ВП 49600496 ( статті 26, 27, 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження»).
Щодо неправильних тверджень та позиції позивача про подвійні постанови про стягнення виконавчого збору за солідарним боргом за одним рішенням суду, скаржник  зауважує на таке.
За наслідками завершення ВІ1 30102983 та ВП49600496, в якому вперше і єдиний раз винесено оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.12.2015 та від 26.09.2019, яку за відкритим новим Виконавчим провадження на виконання вимог ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, зареєстровано нове виконавче провадження ВП 60202715, про що винесено постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2019          на виконання єдиної постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 23670,09грн. та ВП 60202715 про що винесено постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.09.2019 на виконання єдиної постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 23670,09грн.
Враховуючи те, що примусове виконання судового рішення розпочинається безпосередньо з моменту відкриття виконавчого провадження, тому добровільний термін виконання рішення не надається, зважаючи на відсутність інших встановлених законом підстав, які б перешкоджали стягненню виконавчого збору, державним виконавцем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та вживаються заходи щодо її примусового виконання.
Щодо солідарної відповідальності боржників за зобов`язанням, дане питання врегульовано главою 48 Розділу І Книги 5 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), зокрема, статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання, тобто питання солідарної відповідальності випливає з положень ЦК України, а наслідок відповідальності, наприклад невиконання рішення суду боржником в площині та в рамках процедури виконавчого провадження, передбачає настання адміністративної відповідальності у вигляді штрафної санкції - виконавчого збору за кожним окремим виконавчим документом та окремим боржником окремо.
Важливим аспектом є те, що виконання боржником зобов`язань перед кредитором (стягувачем) до початку процедури відкриття виконавчого провадження не передбачає взагалі застосування інституту стягнення штрафної санкції виконавчого збору.
Відповідно, необхідно розмежовувати правові наслідки невиконання зобов`язань солідарних боржників перед одним кредитором у визначені законом терміни за цивільним законодавством та стадії їх виконання за процедурою примусу в рамках виконавчого провадження, що впливає на застосування до всіх боржників за всіма окремими виконавчими документами виконавчого збору, як санкції наслідків примусу.
Отже, питання солідарної чи дольової (індивідуальної) відповідальності врегульовані нормами та приписами саме цивільного законодавства України та визначено підстави та умови настання відповідальності за невиконання тих чи інших зобов`язань та стадії виконання чи невиконання цих зобов`язань, а саме настання за адміністративною санкцією відповідальності у вигляді виконавчого збору - є відповідальність саме кожного боржника окремо, так як одним кредитором (стягувачем) на примус пред`являються всі виконавчі документи за кожним боржником, від яких кредитор має право отримати задоволення своїх вимог.
При цьому, відповідач на підтвердження своїх доводів посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 30.05.2018 у справі № 808/3791/16, від 18.10.2018 у справі № 442/2670/17.
Окрім того, в аналогічній справі щодо солідарного стягнення суми виконавчого збору, а саме № 480/3396/19, Другим апеляційним адміністративним судом зупинено розгляд зазначеної справи до вирішення спору Великою Палатою Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку  з неявкою  в судове  засідання  всіх учасників  справи,  фіксування  судового засідання  за допомогою  технічного  запису не здійснювалося.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що на виконанні у Шосткинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області перебувало виконавче провадження про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інших боржників, матеріальних збитків в розмірі 236700,93 грн. на користь КП ШКЗ «Зірка», згідно виконавчого листа №1-18/11 від 08.08.2011 року виданий Сумським районним судом Сумської області.
26.09.2019 року державним виконавцем відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
29.08.2019 року державним виконавцем відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Вищевикладене не заперечується сторонами та підтверджується наданими ними поясненнями викладеними в позовній заяві та відзиві на адміністративний позов (а.с.1-3,42-47). Також вказана інформація підтверджується копіями листів Шосткинського міськрайонного відділу ДВС від 03.09.2020 №14.17.31/65188 та від 22.09.2020 №69627, адресовані позивачам (а.с. 18-21).
16.12.2015 року державним виконавцем Лутченко М.М. по виконавчому провадженні №49600496 винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_2 у сумі 23670,09 грн. (а.с.10).
18.09.2019 старшим державним виконавцем Луппою Н.І. за постановою №49600496 від 16.12.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору у сумі 23670,09 грн. (а.с.8-9).
26.09.2019 року старшим державним виконавцем Федюк Н.С. в межах виконавчого провадження №30102983 винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у сумі 23670,09 грн. (а.с.6-7).
03.10.2019 року в межах ВП №60202715 за постановою №30102983 від 26.09.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у сумі 23670,09 грн. (а.с.11).
14.08.2020 позивачами було подано заяви до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, в яких просили завершити відносно них виконавчі провадження щодо стягнення виконавчого збору, у зв`язку з його повною сплатою солідарними боржниками, а саме: ОСОБА_1 сплатив виконавчий збір в сумі 6005,14 грн., ОСОБА_2 сплатив в сумі 20700,00 грн. (а.с.12, 17).
Шосткинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), за результатами розгляду звернень позивачів, листом від 03.09.2020 №14.17.31/65188 повідомив ОСОБА_1  (а.с.18-19) та листом від 22.09.2020 №69627 повідомив ОСОБА_2 (а.с.20-21) про те, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Таким чином, враховуючи специфіку виконавчого провадження (що стороною виконавчого провадження може бути лише один боржник), зважаючи на відсутність у законодавстві про примусове виконання рішень положень про стягнення виконавчого збору у солідарному порядку, можна дійти до висновку, що виконавчий збір стягується у кожному виконавчому провадженні і з кожного боржника, незважаючи на те, на виконання скількох рішень суду видано виконавчі документи. Підставою фактичного закриття виконавчого провадження згідно п.9 ч.1. ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Станом на 02.09.2020 року божником – ОСОБА_1 виконавчий збір в рамках виконавчого провадження №60202715 та станом на 17.09.2020 боржником – ОСОБА_2 виконавчий збір в рамках виконавчого провадження №60088901 в повному обсязі не сплачено.
Як встановлено із довідки ТОВ «Контакт Плюс» від 06.10.2020 №223, з ОСОБА_1 відповідно до постанови №60202715 (про стягнення виконавчого збору в сумі 23670,09 грн.), за період з грудня 2019 року по 30 вересня 2020 року було утримано 7294,64 грн. (а.с. 22).
24.12.2020 старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову ВП №60088901 про закінчення  виконавчого провадження з примусового виконання постанови №49600496 від 16.12.2015 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 23670,09 грн., у зв`язку зі сплатою виконавчого збору та перерахування в повному обсязі.
Задовольняючи прозовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови не відповідають встановленим у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності, а тому підлягають скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VІІІ), статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 України № 1404).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України № 1404 державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України № 1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону України № 1404 передбачено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з ст. 27 Закону України № 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною 3 ст. 40 Закону України № 1404 визначено, що в разі припинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першоїстатті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятоюстатті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня припинення виконавчого провадження (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
В той же час, відповідно до  статті 541 Цивільного кодексу України  солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом,
Відповідно до  статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Згідно  із статтею 544 Цивільного кодексу України   боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що питання стягнення виконавчого збору з солідарних боржників не врегульовано в законодавчому порядку.
Проте, неврегульованість питання про стягнення виконавчого збору з солідарних боржників не може бути підставою для вчинення державним виконавцем дій з примусового стягнення виконавчого збору декілька разів, замість одного.
Матеріалами справи встановлено, що   на виконанні у Шосткинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області перебувало виконавче провадження про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інших боржників, матеріальних збитків, згідно виконавчого листа №1-18/11 від 08.08.2011 року виданого Сумським районним судом Сумської області.
На підставі вказаного виконавчого листа щодо боржників - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , були відкриті два виконавчих провадження, які виконувались окремо і у зв`язку із заявами стягувача – КП ШКЗ «Зірка» про повернення виконавчого листа  без виконання, державним виконавцем на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Державними виконавцями в різний час було винесено постанови про стягнення виконавчого збору у вказаних виконавчих провадженнях, а саме  16.12.2015 у виконавчому провадженні №49600496(а.с.10), якою постановлено стягнути з ОСОБА_2 виконавчий збір у сумі 23670,09 грн. (станом на 24.12.2020 сума виконавчого збору сплачена в повному обсязі), та 26.09.2019 у виконавчому провадженні №30102983 (а.с.6-7) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 23670,09 грн. (станом на 30.09.2020 сума виконавчого збору сплачена в розмірі 7294,64 грн.). При цьому,  сума виконавчого збору визначалась    щодо  кожного   з боржників (в тому числі   щодо ОСОБА_2 та   ОСОБА_1 ) у розмірі  10% від суми стягнення.   
Разом з тим, аналіз ст. 27 Закону № 1404, дає підстави для висновку, що основним критерієм для визначення суми виконавчого збору є сума, що підлягає примусовому стягненню, тобто розмір виконавчого збору не може становити більше   10      відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, у тому числі у випадку солідарного стягнення заборгованості, відповідно до виконавчого документа.
Таким чином, у разі, коли сума боргу підлягає солідарному стягненню то, відповідно і виконавчий збір повинен бути стягнутим з боржників солідарно, оскільки іншого порядку чинним законодавством не передбачено, а стягнення його в такому порядку, як по 10 % з кожного боржника, є порушенням ч. 2 ст. 27 Закону № 1404 та призводить до його надмірного стягнення з огляду на встановлену цим Законом ставку виконавчого збору.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 30.05.2018 у справі № 808/3791/16, від 18.10.2018 у справі № 442/2670/17, колегією суддів не приймаються до уваги, так як в зазначених судових справах відсутнє солідарне стягнення суми виконавчого збору, оскільки боржник у виконавчому провадженні з виконання судового рішення є один, тоді як у цій справі їх декілька.
Отже, в даному випадку, є різними обставини, які досліджувались у вищезазначених справах, та які підлягають дослідженню у даній справі.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при солідарному стягненні з декількох боржників, судовий збір підлягає стягненню у розмірі 10 відсотків з кожного боржника незалежно від кількості таких боржників, є необґрунтованими та суперечать вимогам чинного законодавства України.
При цьому, колегія суддів зазначає, що надаючи оцінку мотивам та обґрунтуванням сторін у справі, суд керуючись частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, застосовує Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, у своєму рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що: "п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень."
Також, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів Комітету Міністрів ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В даному випадку, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів юридичну правильність і фактичну обґрунтованість спірних постанов.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 по справі № 480/6965/20  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    І.М. Ральченко