Номер провадження: 22-ц/813/2387/21 
Номер справи місцевого суду: 521/17088/19
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/17088/19
Номер провадження: 22-ц/813/2387/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 , 
- відповідач – ОСОБА_2 ,

    розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, за апеляційною скаргою адвоката Субботіної Людмили Валентинівни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Плавича І. В. 20 серпня 2020 року,
встановив:

2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду міста Одеси з вищезазанченим позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 1) 3% річних суми боргу ( 339 014,75 грн.) за період з 11.12.2018 року по 30.10.2019 року в розмірі – 8 164,218 грн.; 2) інфляційні втрати за весь час прострочення з 11.12.2018 року по 30.10.2019 року в розмірі - 10 848, 472 грн..
ОСОБА_1  обґрунтовує свої вимоги тим, що на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі - 339 014,75 гривень.
Проте до теперішнього часу грошове зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, не виконане (а. с. 1 - 5).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову. 
Відповідач посилається на те, що з огляду на ухвалення судового рішення та присудження до стягнення визначеної суми грошових коштів, таке зобов`язання не є грошовим у розумінні чинного законодавства, зокрема статті 625 ЦК України. Разом з тим, відповідач зазначає, що згідно з положеннями статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (а. с. 43 - 45).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 20 серпня 2020 року вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат за період з 11 грудня 2018 року по 30 вересня 2019 року в розмірі – 10 848,48 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму трьох процентів річних за період з 11 грудня 2018 року по 30 вересня 2019 року в розмірі - 8 164,22 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі – 3 000,00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави суму неоплаченого судового збору в розмірі - 768,40 гривень.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2  грошове зобов`язання не виконане. Відповідно до частин 1, 2 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (а. с. 75 - 77).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Субботіна Людмила Валентинівна, діюча від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт посилається на те, що: 1) суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи; 2) оскаржене рішення не відповідає правовій природі ст. 625 ЦК України; 3) боржник у зв`язку з арештом, накладеним на нерухоме майно, не мав будь-якої можливості самостійно розпорядитись ним шляхом продажу та отримати за нього грошові кошти, які мав сплатити в рахунок погашення заборгованості. Тому, він має бути звільнений від відповідальності, яка передбачена ст. 625 ЦК України; 4) суд першої інстанції не врахував, що прострочення виконання грошового зобов`язання сталось не з вини ОСОБА_2 ; 5) не має підстав для стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних з 11.12.2018 року, оскільки тільки 22.07.2019 року позивачка звернулася із заявою про примусове виконання рішення суду; 6) позивачка сплатила послуги з надання правової допомоги, які їй не надавались, і які не підлягають компенсації з боку відповідача (а. с. 84 - 87).

2.6 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.
ОСОБА_1 зазначає, що: 1) суд першої інстанції надав вірну оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи; 2) відсутність вини боржника не звільняє його від відповідальності; 3) з 11.12.2018 року у відповідача виникло зобов`язання з обов`язкового виконання рішення суду (а. с. 107 - 110).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року відкрито апеляційне провадження (а. с. 95). Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи (а. с. 96). 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти – «адресат відсутній» (а. с. 98 - 99). 
Після отримання апеляційним судом з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС в Одеській області актуальних відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було повторно направлено ОСОБА_1 (а. с. 104).
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти – «отримано 15.04.2021» (а. с. 105). 
За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 є повідомленою про розгляд справи в апеляційному суді.
05 травня 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу (а. с. 107 - 110).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.05.2020 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 115).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.
Дана справа за ціною позову (19 012,69 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Субботіної Людмили Валентинівни, діючої від імені ОСОБА_2 , підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року було вирішено поділити майно подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у сумі - 339 014,75 гривень.
Мотивувальна частина судового рішення свідчить, що грошові кошти були стягнути з ОСОБА_2 як частина сплачених грошових зобов`язань, у порядку поділу спільного майна подружжя.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2018 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року по залишено без змін. 
Таким чином, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2017 року набрало законної сили - 11.12.2018 року.
Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на примусовому виконанні Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження ЗВП № 59668603 щодо виконання виконавчих документів, одним з яких є - виконавчий лист № 1519/9917/2012 виданий 21.01.2019 р. Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у сумі - 339 014,75 грн..

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з частинами 1, 5 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
У силу частин 1, 2 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Як встановлює частина 1 стаття 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
При цьому згідно з частиною 1 статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення періоду з якого необхідно стягнути суму інфляційних втрат та трьох процентів річних та в частині визначення суми витрат на професійну правничу допомогу, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу 

Доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення не відповідає правовій природі ст. 625 ЦК України, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Як встановлює частина 1 стаття 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
При цьому згідно з частиною 1 статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 16.05.2018 № 686/21962/15-ц.
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на користь ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги щодо періоду стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних заслуговують на увагу.
Колегією суддів встановлено, що рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 2017 року набрало законної сили - 11 грудня 2018 року.
Також з матеріалів справи вбачається, що 22.07.2019 року Другим Малиновським відділом державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження ЗВП № 5966860.
Частина 2 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
За наведеним положенням виконання зобов`язання боржником залежить від дій кредитора, які останній повинен був вчинити і від нього залежить виконання боржником зобов`язання.
Отже, дата від якої необхідно розраховувати прострочення виконання грошового зобов`язання є - 22.07.2019 року.
Заявляючи вимоги про стягнення з боржника суми інфляційних втрат та трьох процентів річних за відповідний період прострочення виконання зобов`язання, позивачка надала суду відповідні розрахунки.
Сума боргу за рішенням суду складає - 339 014,75 грн..
Розрахунок здійснюється за період - з 22.07.2019 по 30.09.2019 р..
Розрахунок інфляційних збитків розраховується за формулою:
Індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період; Збитки від інфляції = (Сума боргу х Індекс інфляції) : 100%) - Сума боргу.
Розрахунок інфляційних збитків:
Місяці прострочення	Індекси інфляції	Сукупний індекс інфляції	Сума боргу	Сума боргу з урахуванням інфляції	Збитки від інфляції	
Серпень 2019 — Вересень 2019	99.7 100.7	100.40	339 014.00	340 370.06	1 356,06	

Інфляційні збитки за вказані періоди складають - 1 356,06 грн..

Розрахунок 3% річних від простроченої суми.
Розрахунок здійснюється за період - з 22.07.2019 по 30.09.2019 р.:
-з 22.07.2019 р. по 31.07.2019 р. - 9 днів; 
-з 01.08.2019 р. по 31.08.2019 р. - 31 день; 
-з 01.09.2019 р. по 30.09.2019 р. - 30 днів.
Загальна кількість прострочення - 71 день.
Отже, загальна сума 3% річних від простроченої суми складає - 1 978.36 грн..
Доводи апелянта, що у зв`язку з арештом, накладеним на нерухоме майно, він не мав будь-якої можливості самостійно розпорядитись ним шляхом продажу та отримати за нього грошові кошти, які мав сплатити в рахунок погашення заборгованості, а тому він має бути звільнений від відповідальності, яка передбачена ст. 625 ЦК України, колегія суддів відхиляє, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
З урахуванням посилань апелянта та наведеної норми законодавства, колегія суддів звертає увагу, що відсутність у боржника грошових коштів і, як наслідок не виконання ним грошового зобов`язання, не звільняють його від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Щодо доводів апелянта про те, що позивач сплатила послуги з надання правової допомоги, які їй не надавались, і які не підлягають компенсації з боку відповідача, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судомна підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, колегія суддів відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що, виходячи з обставин справи, такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічних висновків дійшов також Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини можуть бути використані судом в якості джерела права.
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з поданого позивачем акту приймання-передачі послуг№165-1 з детальним описом робіт, адвокатом Гречко Ігорем Олеговичем надано наступні послуги:
-складання позовної заяви – 1 000 грн.;
-участь представника у суду першої інстанції – 2 000 грн..
Приймаючи до уваги те, що при розгляді справи у суді першої інстанції судові засідання не проводились, а адвокатом взагалі були надані заяви про розгляд справи за його відсутності, з огляду на загальні принципи справедливості та верховенства права, враховуючи категорію та складність справи, суд, виходячи з критерію реальності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, вважає за необхідне обмежити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з відповідача в рамках виконаної роботи в розмірі – 1 000 гривень.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Субботіної Людмили Валентинівни, діючої від імені ОСОБА_2 , є частково обґрунтованою, а тому вона підлягає задоволенню частково.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, в частині визначення періоду з якого необхідно стягнути суму інфляційних втрат та трьох процентів річних та в частині визначення суми витрат на професійну правничу допомогу не відповідають обставинам справи, в цій частині судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи у вказаній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні за вищевказаного обґрунтування. 

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Субботіної Людмили Валентинівни, діючої від імені ОСОБА_2 , – задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 20 серпня 2020 року- змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат за період з 22 липня 2019 року по 30 вересня 2019 року в розмірі - 1 356 (одна тисяча триста п`ятдесят шість) грн. 06 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму трьох процентів річних за період з 22 липня 2019 року по 30 вересня 2019 року в розмірі - 1 978 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 36 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі – 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді                                                  О. В. Князюк

С. О. Погорєлова