ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 р. 	Справа № 440/372/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, по справі № 440/372/21
за позовом                ОСОБА_1  
до               Департаменту патрульної поліції                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви  від 26 січня 2021 року) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі по тексту – ДПП НП України, відповідач), в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 27 лютого 2016 року по 31 лютого 2018 року та заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2016 року до 01 листопада 2017 року;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 27 лютого 2016 року по 31 лютого 2018 року;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2016 року до 01 листопада 2017 року;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після звільнення з органів поліції, відповідачем не проведено кінцевий розрахунок із позивачем, а саме не нараховано та не виплачено доплату за службу в нічний час за період з 27.02.2016 по 31.02.2018, не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 року по жовтень 2017 року, що, на думку позивача, суперечить приписам ч.5 ст. 94 Закону України “Про національну поліцію України”, відповідно до яких грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону. Посилаючись на невиплату вказаних доплат, також просив суд стягнути з ДПП НП України середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 15 серпня 2019 по день фактичного розрахунку.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 по справі № 440/372/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03058, ідентифікаційний код 40108646) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03058, ідентифікаційний код 40108646) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 27 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03058, ідентифікаційний код 40108646) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 27 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03058, ідентифікаційний код 40108646) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) індексації його грошового забезпечення за період з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03058, ідентифікаційний код 40108646) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року відповідно до положень Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 по справі № 440/372/21 у вказаній частині та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції, встановивши, що відповідач не здійснив усіх належних позивачу виплат, а саме доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення, що в силу приписів ст.ст. 116, 117 КЗпП України, є підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача, всупереч правовим висновкам Верховного Суду України про застосування вказаних норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, викладених в постанові від 06.07.2016 по справі №6-1207цс16, відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права, що у свою чергу суперечить положенням ст. 242 КАС України та є підставою для скасування рішення суду в цій частині.
Відповідач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі. Вказав, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, дійшов вірних висновків про те, що оскільки на момент розгляду судом цієї справи спірні суми доплати в нічний час та індексації грошового забезпечення позивачу не нараховані та не виплачені, вимога позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплата доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення при звільненні наразі є передчасною та задоволенню не підлягає як так, що заявлена на майбутнє.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції №53 о/с від 18 березня 2016 року “По особовому складу” по Управлінню патрульної поліції у місті Кременчуці по роті № 1 призначено працівників, які прибули з Головного управління Національної поліції у Полтавській області, зокрема, рядового поліції ОСОБА_1 інспектором з посадовим окладом згідно штату (а.с. 44 т.1). 
Згідно з розрахунком доплати за службу в нічний час за період з лютого 2016 року по січень 2018 року, відповідно до розрахунку кількості відпрацьованих нічних змін, колишнього інспектора роти № 1 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 (а.с.237 т.1, 8 т.2) та таблицею розрахунку кількості відпрацьованих нічних змін ОСОБА_1 позивачу нараховано доплату за лютий 2016 року (8 годин) – 40,00 грн, за березень 2016 року (64 годин) – 307,20 грн, за квітень 2016 року (56 годин) – 280,00 грн, за травень 2016 року (64 годин) – 353,68 грн, за червень 2016 року (64 годин) – 338,11 грн, за липень 2016 року (32 годин) – 160,00 грн, за серпень 2016 року (56 годин) – 268,80 грн, за вересень 2016 року (64 годин) – 305,45 грн, за жовтень 2016 року (64 годин) – 338,11 грн, за листопад 2016 року (0 годин) – 0,00 грн, за грудень 2016 року (64 годин) – 305,45 грн, за січень 2017 року (56 годин) – 295,85 грн, за лютий 2017 року (56 годин) – 294,00 грн, за березень 2017 року (64 годин) – 307,20 грн, за квітень 2017 року (64 годин) – 353,68 грн, за травень 2017 року (56 годин) – 295,85 грн, за червень 2017 року (64 годин) – 338,11 грн, за липень 2017 року (64 годин) – 320,00 грн, за серпень 2017 року (56 годин) – 268,80 грн, за вересень 2017 року (64 годин) – 320,00 грн, за жовтень 2017 року (64 годин) – 321,92 грн, за листопад 2017 року (0 годин) – 0,00 грн, за грудень 2017 року (48 годин) – 252,00 грн, за січень 2018 року (64 годин) – 320,00 грн, всього – 6384,23 грн (а.с.7, 235-236 т.1).
Факт залучення ОСОБА_1 до роботи у нічний час підтверджується доданими до матеріалів справи копіями розстановки сил і засобів 1 роти УПП м. Кременчука (а.с.46-226 т.1).
Відповідно до відомостей про грошове забезпечення інспектора роти № 1 Батальйона Кременчук ДПП ОСОБА_1 за період з лютого 2016 року по грудень 2018 року Департаментом патрульної поліції не здійснювалася виплата ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з лютого 2016 року по лютий 2018 року (спірний період) та індексації грошового забезпечення за період з березня 2016 року по жовтень 2017 року (спірний період). Виплата йому доплати за службу в нічний час почала здійснюватися з червня 2018 року, а виплата індексації грошового забезпечення - з листопада 2017 року (а.с. 8-9, 227-230 т.1).
Наказом Департаменту патрульної поліції №593 о/с від 06 серпня 2019 року “По особовому складу” відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” звільнено зі служби в поліції в Управлінні патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук, з 15 серпня 2019 року (а.с. 45, 233-234 т.1).
15 серпня 2019 року Департаментом патрульної поліції проведено виплату ОСОБА_1 заробітної плати при звільненні у розмірі 6372,82 грн, що підтверджено відомістю № 245 на виплату заробітної плати за серпень 2019 року (а.с.14 т.2), платіжним дорученням № 7377 від 15 серпня 2019 (а.с.15 т.2).
Листом Департаменту патрульної поліції № 835аз,837аз/1/41/5/05-2021 від 18 січня 2021 року повідомлено, що ОСОБА_1 здійснено доплату за службу в нічний час за період з 01 лютого 2018 року по 15 серпня 2019 року на загальну суму 4776,88 грн, у тому числі: за лютий 2018 року (0 год.), за березень 2018 року (56 год.) - 281,68 грн, за квітень 2018 року (62 год.) – 342,63 грн, за травень 2018 року (32 год.) – 161,93 грн,  за червень 2018 року (64 год.) – 338,11 грн, за липень 2018 року (64 год.) – 305,45 грн, за серпень 2018 року (44 год.) – 211,20 грн, за вересень 2018 року (48 год.) – 252,00 грн, за жовтень 2018 року (64 год.) – 305,45 грн, за листопад 2018 року (0 год.), за грудень 2018 року (64 год.) – 340,25 грн, за січень 2019 року (64 год.) – 320,00 грн, за лютий 2019 року (48 год.) – 252,00 грн, за березень 2019 року (64 год.) – 338,11 грн, за квітень 2019 року (72год.) – 378,00 грн, за травень 2019 року (64 год.) – 308,97 грн, за червень 2019 року (32 год.) – 184,97 грн, за липень 2019 року (64 год.) – 292,17 грн, за серпень 2019 року (32 год.) – 160,96 грн. Підстави для нарахування доплати за службу в нічний час за період з 27 лютого 2016 року по 31 січня 2018 року відсутні. Постановою Кабінету Міністрів України №782 від 18 жовтня 2017 року внесено зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, та доповнено абзац 5 словом “поліцейський”, а тому після набрання чинності вказаної постанови, тобто з листопада 2017 року, проводилась індексація грошового забезпечення поліцейських (а.с. 6 т.1).
Вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність щодо невиплати грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 27 лютого 2016 року по 31 лютого 2018 року та заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2016 року до 01 листопада 2017 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 27 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання таких доплат, а тому з врахуванням пункту 11 розділу ІІ Порядку № 260 позивачу повинна бути виплачена доплата за службу, проте відповідачем таких розрахунків не здійснено.
Водночас суд відмовив в задоволенні позову щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 29 лютого по 31 лютого 2018 року, оскількитаких дат в 2018 році не існувало. 
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення у вигляді з індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність внесення змін у Порядок проведення індексації грошових доходів населення не є підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період, оскільки нормами законодавства України передбачено проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення поліцейських та обмеження виконання цих норм законодавства не може відбуватися за відсутністю відповідного порядку проведення індексації.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову щодо виплати індексації грошового забезпечення за 01 листопада 2017 року, суд зазначив про непорушення прав позивача в цій частині з огляду на виплату відповідної індексації за листопад 2017 року. 
Відмовляючи в частині позовних вимог про зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент розгляду цієї справи спірні суми доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення позивачу не нараховані та не виплачені, така вимога є передчасною та задоволенню не підлягає як така, що заявлена на майбутнє. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до частини другої статті 56 Закону України “Про Національну поліцію” від 2 липня 2015 року № 580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.
Статтею 48 цього визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
За змістом частини другої  статті 77 Закону України “Про Національну поліцію”, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
Частинами першою - другою статті указаного 94 Закону передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Пунктом 2 постанови "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", затвердженої Кабінетом Міністрів України від 11 листопада 2015 р. за № 988 (далі - Постанова № 988), визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.
Приписами пункту 15 Розділу І Порядку, затвердженого наказом "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських" Міністерства внутрішніх справ Україин від 06.04.2016 за № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (далі - Порядок № 260), закріплено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно. День звільнення вважається останнім днем служби (пункт 23 цього ж Розділу вказаного Порядку).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо) стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Проте, спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), що не заборонено спеціальним законодавством.
В той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних відносин.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.03.2018 по справі № 806/1899/17.
За частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум,  що належать йому   від підприємства, установи, організації,   провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Стаття 117 Кодексу законів про працю України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, у день звільнення позивача зі служби 15.08.2019, відповідачем не було виплачено всі суми, що підлягали виплаті при звільненні, а саме доплати за службу в нічний час за період з 27 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року, а також суми індексації грошового забезпечення з березня 2016 року по жовтень 2017 року.
Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.
Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 31.10.2019 р. (справа №825/598/17).
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 06.02.2020р. (справа №806/305/17).
Крім того, у постанові від 15.09.2015р. (справа № 21-1765а15) Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117,  237 КЗпП України, вказав на те, що згідно зі  ст.47 КЗпП України  роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в  ст.116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої  ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, передбаченої  ст.117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на час звернення позивача до суду з цим позовом та станом на час винесення рішення суду першої інстанції від 10.03.2021 року, остаточного розрахунку із позивачем ще не було проведено, тобто відповідачем не було виплачено позивачу суми доплати за службу в нічний час за період з 27 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року та індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016 роки. Не надано доказів проведення такого розрахунку і до суду апеляційної інстанції.
Таким чином, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Рішенням суду першої інстанції від 10.03.2021 зобов`язано відповідача провести нарахування і виплату позивачу доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення. При цьому, грошового розміру таких сум судом першої інстанції не визначено.
В той же час, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.10.2011 у справі № 6-39цс11 для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Також за висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України необхідно враховувати зокрема: розмір  простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;  інші  обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,  співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника  та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Вказані висновки застосовані Верховним Судом і у адміністративній справі №816/1640/17 (постанова від 20 травня 2020 року).
Отже, для проведення розрахунків належної до виплати суми компенсації втрати частини доходів суд має зокрема встановити розмір недоплаченої суми, визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості.
При цьому, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є можливим за наявності двох умов, а саме - факту невиплати належних працівникові сум при звільненні та факту проведення з працівником остаточного розрахунку.
Водночас, колегія суддів зазначає, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Враховуючи, що фактичного розрахунку з виплатою всіх належних позивачеві сум відповідачем станом на час апеляційного перегляду справи не відбулося, вірним є висновок суду першої інстанції про передчасність позовних вимог в частині зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, що правомірно зумовило відмову в задоволенні позову в цій частині.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 по справі № 440/372/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій