Справа № 161/21054/20  Провадження №33/802/428/21 	Головуючий у 1 інстанції:Олексюк А. В. 	
Категорія:ч.1 ст. 44-3  КУпАП 	Доповідач: Борсук П. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Борсук П.П., з участю секретаря Грицишин О.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Василишина Романа Миколайовича, розглянувши апеляційну скаргу адвоката Василишина Романа Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП,
В С Т А Н О В И В
Даною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 (зареєстрованої: АДРЕСА_2 ) визнано винною у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 443 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 454, 00 грн. судового збору.
Згідно з постановою ОСОБА_2 10.12.2020 року о 23.15 год. перебуваючи на посаді адміністратора масажного салону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Юнона), що на вул. Лесі Українки, 7 допустила роботу даного закладу, чим порушила вимоги Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року із змінами передбаченими постановою КМУ №1100 від 11.11.2020 року, таким чином вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП.
Не погоджуючись з рішенням суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу. Вказує на те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за яке вона визнана винною.
Посилається на порушення суддею суду першої інстанції права на захист його клієнтки, адже матеріали всупереч ст. 268 КУпАП, розглянуті без участі останньої, при обставинах відсутності в справі доказів щодо належного повідомлення особи про місце та час розгляду протоколу. 
Жодними документами не підтверджується факт перебування ОСОБА_1 на посаді адміністратора масажного салону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Юнона). Протокол щодо цієї особи не підписаний особою, яка його склала, що на переконання адвоката, тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.
       Відеоматеріали, долучені до протоколу просить визнати недопустимими доказами, оскільки в протоколі не вказано, що до нього додається такий доказ, та не зазначено, що під час його складання проводилась відеозйомка.
       Просить скасувати оскаржену постанову судді від 20 січня 2021 року, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення апелянта, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Проте, всупереч вимог вказаних правових норм, місцевий суд не з`ясував всі обставини справи, у зв`язку з чим оскаржувана постанова не може бути визнана законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.
При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, згідно диспозиції ст. 44-3 КУпАП відповідальність за даною нормою закону настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб, іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Стаття 44-3 КУпАП є бланкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 44-3 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.
Серед ознак такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.
Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.
Згідно зі ст. ст. 1, 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.
Карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.
У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.
Приймаючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, суд не взяв до уваги, що викладення у протоколі серії ВАБ №034981 від 10.12.2020 суті адміністративного правопорушення містить посилання на постанову КМУ №641 від 22.07.2020 зі змінами передбаченими постановою №1100 від 11.11.2020, однак в ньому не вказано порушення якого конкретного пункту, яким визначено коло заборон на період карантину на території України було здійснено ОСОБА_1 .
Тобто, в протоколі про адміністративне правопорушення не вказане правильне посилання на конкретну норму закону щодо дотримання вимог в умовах карантину, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності.
При цьому, карантинні обмеження (правила поведінки, санітарних норм і т.п.), що встановлені постановою КМУ, яка вказана в фабулі протоколу, встановлені з урахуванням того, до якої територіальної «зони» карантинних обмежень віднесено населений пункт. Разом з цим, особа, що склала протокол не вказала - згідно якого акту чи норми цю норму слід застосовувати з урахуванням того, в якій зоні знаходиться місто Луцьк на дату складання протоколу.
Окрім того, до матеріалів справи не додано інших відомостей, які б свідчили про те, що особа, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, є адміністратором даного закладу.
Таким чином, викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, а суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Між тим, визнаючи винною ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, яке тій ставиться в вину згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №034981 від 10 грудня 2020 року, судом не дано належної оцінки самому протоколу про адміністративне правопорушення, який не підписаний посадовою особою, яка його склала.
Зазначені обставини суд першої інстанції залишив поза увагою.
Невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону унеможливлює прийняття у справі законного й обґрунтованого судового рішення. Тому без усунення зазначених вище недоліків протоколу про адміністративне правопорушення розгляд справи є неможливим.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Верховним Судом України визнано правильною практику тих судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення ( п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14).
За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення потребує додаткової перевірки та доопрацювання, а також надання достовірних відомостей щодо особи правопорушника з посиланням на відповідні докази, а тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню з поверненням матеріалів справи до Луцького районного управління ГУНП у Волинській області для доопрацювання.
На підставі викладеного та керуючись ст.294, 295 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу захисника Василишина Романа Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області 20 січня 2021 року скасувати, матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП надіслати до Луцького районного управління ГУНП у Волинській області для доопрацювання.
Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 
Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.
Суддя Волинського апеляційного суду                            П.П. Борсук