ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/451/21 Справа № 189/326/19 	  	   Головуючий у першій інстанції: Пустовар О. С. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого -                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кривошей Ольга Григорівна, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, 

ВСТАНОВИЛА:
У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у вересні 2018 року він придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, кошти на придбання якого заробляв тяжкою працею протягом тривалого часу. Крім того, позивач зазначив, що декілька років назад він познайомився з ОСОБА_1 та починаючи з жовтня 2018 року почав з нею проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаєморозуміння та повагу, яка притаманна сім`ї. ОСОБА_1 обіцяла турбуватися про нього, будувати відносини на принципах поваги і довіри, піклуватися та утримувати його довічно у тому разі, якщо він передасть їй у власність житловий будинок, у якому вони проживали з моменту його придбання. У подальшому, піддавшись на її умовляння і обіцянки та під впливом помилки, що має істотне значення, розраховуючи на вчинення нею дій по матеріальній підтримці та догляду за ним, він передав їй у власність спірний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого Покровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 02.11.2018 року. За цим правочином було обдаровано ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2 . Починаючи з моменту передачі будинку у власність ОСОБА_1 , відносини між ними погіршилися, постійно почали виникати сварки з ініціативи відповідачки, що дуже впливало на психічний стан позивача та кожен раз спричиняло йому душевні страждання. Відповідачка відмовляється піклуватися та турбуватися про позивачва, не підтримує матеріально. Врешті-решт вона почала взагалі виставляти його «на вулицю» із власного житлового будинку та чинити інші перешкоди у праві користування житловим приміщенням, незважаючи на те, що цей будинок є його єдиним місцем проживання. На даний час вони разом не проживають. Позивач наполягає на тому, що укладений договір дарування не відповідав його внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину, з тих підстав, що він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, він мав на меті відчуження на користь відповідачки будинку, який є його єдиним житлом, за умови довічного утримання його відповідачкою та якби не помилка у правовій природі правочину та його правових наслідках, то спірний договір не було б укладено взагалі. Він вважав, що укладений договір і є договором довічного утримання, відповідно до умов якого інша сторона договору зобов`язувалася здійснювати постійний догляд та утримання. Крім того, до і після укладення оспорюваного правочину відповідачка деякий проміжок часу здійснювала догляд за ним, а він продовжував проживати у вищевказаному будинку та самостійно сплачував за комунальні послуги. Фактична передача житлового будинку за договором дарування не відбулася. Позивач є людиною похилого віку, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувався на передачу будинку у власність відповідачки лише за умови довічного утримання і укладаючи спірний договір, помилявся щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між ним та відповідачкою. Тому позивач просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , укладений 02 листопада 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений Покровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області.
Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , укладений 02 листопада 2018 року між ОСОБА_2 , як дарувальником та ОСОБА_1 , як обдарованою, посвідчений державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кривошей Ольгою Григорівною та зареєстрований в реєстрі за №1924. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 768,40 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 26 березня 2018 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, що посвідчений Покровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим №1142, відповідно до якого позивач придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 9-10). 
02 листопада 2018 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровувана) укладено договір дарування житлового будинку, відповідно до умов якого дарувальник безоплатно передає у власність обдаровуваної належний йому на праві власності житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що посвідчений Покровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим №1924 (а.с. 6-7). 
Відповідно до п. 4 договору дарування житлового будинку від 02.11.2018 року, сторони гарантують, що цей договір за своїм змістом повністю відповідає їх волевиявленню, вони однаково розуміють значення й умови цього договору та його правові наслідки, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного чи удаваного правочину, всі умови відповідають дійсним намірам і попереднім домовленостям, вони не обмежені в праві укладати правочини. Вони не визнані в судовому порядку недієздатними (повністю або частково), вони не перебувають у хворобливому стані, не страждають на момент укладення договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті, не перебувають під впливом лікарських, наркотичних засобів, психотропних речовин.
Також умовами договору визначено, що право власності обдаровуваної на дарунок виникає з моменту його прийняття, тобто з моменту прийняття документів, що посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальнику предмета договору або символів речі (ключів, макетів тощо) та державної реєстрації права власності (пункт 9 договору). 
Встановлено, що після укладення оспорюваного договору позивач продовжує проживати у спірному будинку, що підтверджується копією посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , копією домової книги (а.с. 5, 11-13, 14-15). 
Судом першої інстанції також встановлено, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване по АДРЕСА_2 .
Свідок ОСОБА_5 в суді першої інстанції пояснив, що ОСОБА_2 знає з дитинства, він являється його хрещеним батьком; зі ОСОБА_1 познайомився у 2018 році. Зараз з нею відносини складні, після розмов ще погіршилися. Позивач дуже порядна людина, яка заробила кошти на цей будинок розумом та працею. Пенсіонер, який все своє життя пропрацював в збройних силах. В березні-квітні 2018 року він сказав, що хоче придбати будинок в смт. Покровське для постійного проживання, так як він звідти родом та там поховані його батьки. Вони разом оглянули три будинки, свідок ознайомлювався з документами на будинки та прийняли рішення шукати компактний будинок. Влітку він дізнався, що в справу втрутилася ОСОБА_1 , зі слів позивача - це його знайома. Потім зв`язок вони не підтримували та за цей час позивач повідомив ОСОБА_5 , що придбав будинок для проживання. Документи він не бачив та не вивчав. В січні 2019 року свідок заїхав до позивача в гості, подивився документи на будинок, який був оформлений на ОСОБА_1 . Він, свідок, був здивований та пояснив позивачу наслідки угоди та зрозумів, що його (позивача) ошукали. Нотаріус навмисно не пояснила та не роз`яснила наслідки угоди, так як вона знаходиться в дружніх стосунках з відповідачкою. ОСОБА_1 приймала всі заходи, щоб виселити позивача, в зв`язку з цим він звернувся в правоохоронні органи. Під час розмови з позивачем, було прийнято рішення звернутися до суду щодо визнання спірного договору недійсним.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що являється сусідом ОСОБА_2 та знає його. ОСОБА_1 також знає, бачився з нею декілька разів. Спочатку з нею були добрі відносили, а коли вона побачила, що ОСОБА_6 є свідком по справі, вона на нього накричала та образила. Він бачив позивача осінню 2018 року, коли останній придбав будинок та робив ремонт. ОСОБА_2 розповів про себе та зазначив, що купив житловий будинок. Свідок зрозумів, що позивач приїхав на батьківщину доживати свій вік. Він купив маленький будинок біля річки, так як йому тут сподобалося. Позивач говорив, що проживає зі співмешканкою. Десь під Новий рік свідок почув крики, які лунали з двору сусіда, він вийшов та побачив, що ОСОБА_1 неадекватно кричала «викину», «вишвирну», «йди звідси - це моє». На наступний день, ОСОБА_6 побачив позивача та пояснив, що хата його та відповідачка нічого не зможе зробити, на що останній зі сльозами на очах відповів, що мав необережність підписати договір дарування та що його ошукали.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_2 знає з вересня 2018 року, він являється її сусідом. Позивач їй пояснював, що проживав в Росії, був одружений. Має два сини, один проживає в Англії, а другий помер. Пояснив, що він купив будинок та буде проживати в ньому зі ОСОБА_1 , про те що він хоче їй подарувати цей будинок мови не було. ОСОБА_1 пояснювала, що збирається проживати в спірному будинку з позивачем та доглядати його. Позивач говорив, що подарував будинок, так як він не розумів наслідки укладеної угоди та з впевненістю вважав, що остання буде його доглядати. В січні 2019 року вона спитала в позивача про те, чому не проживає з ним в будинку відповідачка, на що останній пояснив, що у доньки її проблеми зі здоров`ям, в зв`язку з цим ОСОБА_1 проживає з нею. Потім вона приїхала до ОСОБА_2 , несамовито кричала, щоб останній віддав їй документи на будинок та ображала його різними словами.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_2 знає з дитинства, він являється його троюрідним братом; ОСОБА_1 також знає з дитинства вона є його двоюрідною сестрою. Позивач, коли приїжджав з Росії, проживав у свого брата, будинок якого знаходиться поруч з будинком свідка. Прийшовши до свідка в гості, побачив ОСОБА_1 та зрозумів, що вона проживає з позивачем. Він був шокований та пояснив позивачу, що вона аферистка. ОСОБА_2 розповів ОСОБА_8 , що купив будинок та буде в ньому проживати з відповідачкою, на що свідок відповів, що вона його обдурить, що і сталося. ОСОБА_8 проводив бесіду з відповідачкою та просив її відмовитися від будинку, на що остання його образила нецензурною лайкою. 
Частинами 1, 5 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). 
Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.
Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
За положеннями ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.
Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на обман або помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Лише у разі встановлення цих обставин норми статей 203 та 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 березня 2016 року у справі №6-93 цс 16; від 27 квітня 2016 року у справі №6-372 цс 16.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою похилого віку (на час укладення оспорюваного договору виповнилось повних 74 роки), потребує догляду і сторонньої допомоги; спірне домоволодіння є єдиним житлом позивача, він продовжує у ньомупроживати та користуватись після укладення оспорюваного правочину; враховуючи також, що фактична передача майна після укладення спірного договору дарування житлового будинку не відбулась, - колегія приходить до висновку, що позивач не мав наміру укладати з відповідачкою договір дарування спірного будинку, здійснювати його безоплатне відчуження, допустив помилку щодо природи оспорюваного правочину, прав та обов`язків сторін. У зв`язку з викладеним, наявні підстави для задоволення позову та визнання недійсним договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 від 02.11.2018 року, укладеного між сторонами, посвідченого Покровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим №1924. 
Обґрунтування апеляційної скарги про те, що позивач не передав відповідачу комплект ключів від будинку, продовжує проживати в ньому та здійснює оплату комунальних послуг, у зв`язку з тим, що сторони проживали разом, - на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються вищевказаним висновком суду, у тому числі тим, що ОСОБА_2 було допущено помилку у правовій природі правочину. Крім того, такі доводи апелянта підтверджують факт невиконання сторонами умов договору дарування та узгоджуються із правовою позицією позивача про те, що він не мав наміру відчужувати на користь відповідачки спірний будинок і не усвідомлював укладення договору дарування.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 
Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий
Судді