КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
16 червня 2021 року
 
м. Київ
 
справа №759/15045/20
провадження №22-ц/824/7245/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.,
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
 
учасники справи:
 
позивач  -   ОСОБА_1 
відповідач - Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лелюх Віти Миколаївни
 
на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року у складі судді Петренко Н.О.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконними дії КПвиконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» щодо нарахування заборгованості за послуги централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01 червня 2020 року у розмірі    14 223,21 грн; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок даної заборгованості, повністю виключивши суму такої заборгованості; стягнути з КП «Київтеплоенерго» на корить позивача 30 000 грн моральної шкоди та 7 870 грн витрат  на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказувала, що за вказаною адресою, у зв`язку з відмовою від гарячого водопостачання, 30 жовтня 2019 року демонтовано лічильник гарячої води та встановлено заглушку. Таким чином, КП «Київтеплоенерго», починаючи з вказаної дати, послуги централізованого гарячого водопостачання за адресою проживання позивача не надає.
Не зважаючи на дані обставини, відповідач продовжує нараховувати плату за послуги гарячого водопостачання, які, на думку ОСОБА_1 , є незаконними.
Станом на 01 червня 2020 року у позивача наявна заборгованість за послуги централізованого гарячого водопостачання у розмірі 14 223,21 грн, які останній не надавалися та які нею не споживалися.
Зауважувала, що КП «Київтеплоенерго» відмовилося у добровільному порядку здійснити перерахунок заборгованості та продовжує незаконне її нарахування.
Зазначала, що дана ситуація негативно відображається на психічному та емоційному стані позивача, у зв`язку з чим уважала за необхідне стягнути з підприємства на свою користь 30 000 грн моральної шкоди. 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року позов задоволено частково. 
Визнано діїКП «Київтеплоенерго» щодо нарахування заборгованості за послуги централізованого постачання гарячої води станом на 01 червня 2020 року у розмірі 14 223,21 грн незаконними; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пред`явленої заборгованості; стягнуто з підприємства на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн та 7 870 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 26 березня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним дослідженням усіх обставин справи та з ненаданням належної оцінки доказам по справі.
Судом не взято до уваги того, що ОСОБА_1 не повідомляла КП «Київтеплоенерго» про встановлення заглушки та припинення користування гарячим водопостачанням з                 30 жовтня 2019 року.
Окрім того, місцевим судом не досліджено того, що Акт про монтаж засобів вимірювальної техніки від 30 грудня 2019 року та Акт зняття/розпломбування засобів вимірювальної техніки від 30 жовтня 2019 року виконані не відповідачем, а ФОП      ОСОБА_3 , у зв`язку з чим підприємство не могло знати про факт припинення користування гарячим водопостачанням.
Зауважував, що позивач своїми діями порушила п.п. 2 п. 22 Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
10 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з претензією, де просила здійснити перерахунок.
У серпні 2020 року, відповідачем здійснено коригування нарахувань за послугу з постачання гарячої води (у бік зменшення) з урахуванням фактичних показників квартирних засобів обліку гарячої води на загальну суму 17 273,82 грн.
Стверджував, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження ступеню завданої моральної шкоди.
Звертає увагу колегії суддів на те, що районним судом прирівняно витрати по оплаті юридичних послуг до збитків, що не відповідає ст. 623 ЦК України.
Окрім того, позивачем не доведено, якими саме неправомірними діями відповідача останній завдано майнової шкоди та збитків, які підлягають відшкодуванню. 
28 квітня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому вона просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
11 травня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшли заперечення представника КП «Київтеплоенерго» - Лелюх В.М., в яких остання просить прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що               30 жовтня 2019 року за адресою АДРЕСА_1 було демонтовано лічильник гарячої води та встановлено заглушку, а отже з указаної дати послуги гарячого водопостачання КП «Київтеплоенерго» не надає, а тому відсутні правові підстави щодо нарахування коштів.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем комунальних послуг.
30 жовтня 2019 року у зв`язку з відмовою позивача від гарячого водопостачання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 були встановлені заглушки на ГВП № пломби с 54372133, що підтверджується актом про монтаж засобів вимірювальної техніки від 30 жовтня 2019 року (а.с. 16).
У цей же день за вказаною адресою був демонтований лічильник гарячої води у зв`язку з відмовою від гарячого водопостачання та встановлення заглушки (номер заводський 5295021, показник лічильників 123,262) (а.с.17).
10 серпня 2020 року ОСОБА_1 було направлено на адресу КП «Київтеплоенерго» претензію щодо перерахунку заборгованості за послуги централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , пред`явленої станом на 01 червня 2020 року у розмірі 14 223,21 грн, припинити подальше нарахування за послуги; стягнути моральну шкоду та витрати по сплаті за надання юридичних послуг (а.с.21-28).
17 серпня 2020 року представником РВЗ № 4 КП «Київтеплоенерго» було виконано переопломбування заглушки запірної арматури крану гарячого водопостачання, про що складено відповідний акт (а.с. 19).
Як убачається з рахунку-повідомлення, станом на 01 червня 2020 року заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 за гаряче водопостачання становить 14 223,21 грн (а.с.18).
Листом директора КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» Структурний підрозділ «Енергозбут» Лопатіної К.О. від 31 серпня 2020 року № 30/3/2/9355 позивачу повідомлено, що у програмний комплекс КП «Київтеплоенерго» до особового рахунку за адресою: АДРЕСА_4 внесено інформацію про встановлення заглушок на системі гарячого постачання 30 жовтня 2019 року. По особовому рахунку проведено коригування нарахувань за послугу з постачання гарячого водопостачання гарячої води (у бік зменшення) з урахуванням фактичних показань квартирних засобів обліку гарячої води загальною сумою 17 273,85 грн, що буде відображено в платіжному документі за серпень 2020 року.
Окрім того, в указаному листі зазначено, що за вищевказаною адресою існує заборгованість перед КП «Київтеплоенерго» за послугу з постачання гарячої води за період з 01 серпня 2019 року по 01 жовтня 2019 рокк у розмірі 83,28 грн.
Як убачається з розрахунку заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , станом на момент відключення від гарячого водопостачання (жовтень 2019 року) в графі обсяг ПГВ куб.м становить 0,00; вихідне сальдо 83,28 грн з ПДВ (а.с.50).
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні» споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Згідно п.п. 24,25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Відповідно до п.13 Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26 липня 2019 року №169, після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 3) - по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу.
Такий акт підписується присутніми під час відокремлення (відключення) власником квартири чи нежитлового приміщення і представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також іншим суб`єктом господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу.
Зважаючи на викладені обставини, згідно листа від 31 серпня 2020 року № 30/3/2/9355 КП «Київтеплоенерго» було обізнано про встановлення позивачем заглушок на системі гарячого постачання 30 жовтня 2019 року, про що внесено відповідні відомості до програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» та повідомлено позивача про проведення коригування нарахувань за послугу з постачання гарячого водопостачання гарячої води (у бік зменшення) з урахуванням фактичних показань квартирних засобів обліку гарячої води загальною сумою 17 273,85 грн.
Отже, оскільки КП «Київтеплоенерго» було відомо про встановлення у квартирі       АДРЕСА_1 заглушок на системі гарячого постачання, правові підстави для нарахування плати за користування гарячою водою після 30 жовтня 2019 року у відповідача були відсутні. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії відповідача щодо нарахування заборгованості за послуги постачання гарячої води є незаконними, а вимога позивача про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за послуги централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , пред`явленої станом на 01 червня 2020р у розмірі 14 223,21 грн є обґрунтованою.
Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.
За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статтями 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Враховуючи викладене та виходячи з принципу розумності та справедливості, колегія погоджується з висновком місцевого суду про стягнення з КП «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія виходить з наступного.
Відповідно до частини першої пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1)      у разі задоволення позову - на відповідача;
2)      у разі відмови в позові - на позивача;
3)      у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків  тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтувати наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №14-382цс19.
На підтвердження надання та отримання послуг з правничої допомоги позивач долучила до матеріалів справи копію Договору № т-1810 від 17 липня 2020 року (далі - Договір), укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу»; копії квитанцій.
Відповідно до пункту 1 Договору виконавець зобов`язується за дорученням замовника надати юридичні послуги, зазначені в п. 1.2 цього Договору, для чого зобов`язується вчинити юридичні та інші пов`язані з ними дії в обсязі, обумовленому в цьому Договорі.
Замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику наступні юридичні послуги: проект позовної заяви до суду; проект заяви до Управління виконавчої служби; проект заяви до Головного Управління ЖКХ; проект претензії до КП «Київтеплоенерго»; консультація. 
Судом першої інстанції в судовому засіданні було досліджено оригінали квитанцій щодо сплати вказаних послуг на загальну суму 7 870 грн.
З огляду на викладене, колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції, що  розмір витрат на оплату юридичних послуг є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих послуг, виконаних робіт та значенням справи для сторони.
Заперечуючи проти задоволення вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача посилалась лише на те, що витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 7 870 грн не є збитками у розумінні ЦК України.
Разом з тим, невірне формулювання позивачем своїх вимог про стягнення витрат на оплату юридичних послуг не є підставою для відмови у задоволенні таких вимог.
Згідно положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
У силу статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В апеляційній скарзі відсутні доводи, які б давали підстави для скасування рішення суду, оскільки скаржник не надав будь-яких переконливих доказів  на спростування висновків місцевого суду.
Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим. 
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384  ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лелюх Віти Миколаївни - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                            В.А. Кравець
 
Судді                                                                                             О.В. Желепа
 
                                                                                                       О.Ф. Мазурик