КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№33/824/452/2021                                                                                         Постанова винесена суддею Усатовою І.А.
Категорія: ст. 471 МК України                                                                   
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
12 січня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю представника Київської митниці Держмитслужби Глущенко Н.В., захисника Хобти С.Г.,  розглянувши  у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника Київської митниці Держмитслужби Клімова С.Г. на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва                    від 13 листопада 2020 року стосовно  
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Київської області, громадянки України,                            не працюючої, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,    
 
в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від                           13 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, та                    на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Вилучені грошові кошти, згідно протоколу про порушення митних правил №1333/10000/20 від 31 липня 2020 року, а саме - 1 620 доларів США та 790 євро, повернуто  ОСОБА_1 .
Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі                  420 грн. 40 коп. 
 
Згідно з постановою, суд розглянув протокол про порушення митних правил №1333/10000/20 від 31.07.2020 року, за яким, 31.07.2020 року                            о 16 годині під час проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка прилетіла до України з ОАЄ, м. Дубаї, рейсом № 727 літаком а/к «FlyDubai», своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», де передбачено наявність у громадян готівки у сумі, що не перевищує в еквіваленті 9 999 євро.
         З виявленої суми, було пропущено 11 752 доларів США (еквівалент                        9 999 євро станом на 31.07.2020), вилучено 1 620 доларів США та 790 євро.
На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації пасажирка не надала, до моменту перетину нею «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не зверталася.
Своїми діями громадянка України ОСОБА_1 , під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» порушила встановлений ст. 366 МК України порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.
Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянкою України ОСОБА_1 , яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор» готівки в обсязі, що підлягає обов`язковому письмовому декларуванню у повному обсязі для фізичних осіб, відповідно до Постанови Правління НБУ №3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.
 
Визнавши винною ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, суддя місцевого суду наклав на неї адміністративне стягнення у виді штрафу, що відповідає санкції указаної норми закону про порушення митних правил.
Також суд першої інстанції прийняв рішення про незастосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти, яке мотивував тим, що вилучені у ОСОБА_1 грошові кошти є її власністю і в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про незаконність походження даних коштів, а невнесення останньою відомостей до митної декларації жодним чином не заподіює матеріальної шкоди державі, тому застосування адміністративного стягнення у виді штрафу є достатнім покаранням                               та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства                  та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, передбачених ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Київської митниці Держмитслужби Клімов С.Г. подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, а також винесеною без врахування дійсних обставин справи та норм чинного законодавства, просить її скасувати та постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у  вчиненні порушення митних правил за ст. 471 МК України, та застосувати до неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, й конфіскації предметів  правопорушення - грошових коштів у сумі 1620 доларів США та 790 євро. 
В обґрунтування своїх вимог апелянт, навівши обставини, які були досліджені судом першої інстанції, в апеляційній скарзі лише зазначив, що  висновок суду про відсутність підстав для застосування щодо правопорушника додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, яким не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього обов`язкового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил, яке передбачено положеннями ст. 471 МК України.
За таких обставин, всупереч положенням ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП, вищенаведеним нормам законодавства, положенням міжнародних угод, до яких приєдналась Україна, суд однобічно та упереджено підійшов до накладення стягнення у виді штрафу без застосування конфіскації обмежених до переміщення валютних цінностей, у зв`язку з чим оскаржувана постанова суду не відповідає меті адміністративного стягнення та не сприяє вихованню порушника в дусі додержання чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення представника Київської митниці Держмитслужби Глущенко Н.В. на підтримку поданої апеляційної скарги, а також заперечення захисника Хобти С.Г. проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
 
Висновок суду про  наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, відповідаєфактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
При цьому, доведеність вини та правильність кваліфікації дій                      ОСОБА_1 ніким не оспорюється.
Разом з тим, висновок суду про відсутність підстав для застосування щодо  ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, а тому                       є необґрунтованим, незаконним та безпідставним.
Так, діючим законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього додаткового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил.
Безпідставним є й посилання суду першої інстанції на те, що підставою для незастосування конфіскації вилученої валюти є те, що держава Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав і основних свобод людини» та протоколи до неї, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини.
Так, жодним із рішень Європейського Суду з прав людини не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил. 
Навпаки, у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ізмайлов проти Росії» зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що перемішуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися, зокрема третього критерію - правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів.
Висновок суду першої інстанції про те, що застосування додаткового стягнення буде не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар», що є порушенням положень ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції, є необґрунтованим, оскільки жодних доказів, які б доводили, що зазначене додаткове стягнення є непропорційним і покладає на ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний тягар», суду першої інстанції представлено не було, як і не було надано в суді апеляційної інстанції.
Ігноруючи норми чинного законодавства України та звільняючи правопорушника від конфіскації предметів порушення митних правил, суд першої інстанції поза увагою залишив той факт, що, як вбачається з протоколу опитування в справі про порушення митних правил №1333/10000/20 від 31.07.2020 року, безпосередньо під час порушення митних правил                     ОСОБА_1 пояснила працівникам митниці, що митний кордон України вона перетинає приблизно сім разів на рік, але митних правил України не знає, суми, яка перевищує 10 000 євро раніше в Україну не ввозила, а не заявила одразу всю суму готівкових коштів, які належать їй особисто, бо була стомлена та забула про частину іноземної валюти, але вона знала точну суму готівкових коштів, що мала при собі. При цьому зазначила, що має на утриманні батьків пенсіонерів, а кошти, на які підтверджуючих документів щодо джерела їх походження не має, вона в Україну ввозила на власні потреби та для її сім`ї.
За даних обставин висновок суду про те, що конфіскація вилучених у                 ОСОБА_1 коштів складе для нього «індивідуальний надмірний тягар» не може вважатися обґрунтованим.
Згідно з ч. 3 ст. 465 МК України, конфіскація товарів (безпосередніх предметів правопорушення) застосовується незалежно від того, чи є ці товари власністю особи, яка вчинила правопорушення.
Відповідно до ст. 197 МК України, обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.
Постановою Національного банку України №148 від 27.05.2008 року  затверджено Інструкцію про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України.
Відповідно до вказаної Інструкції, фізична особа має право ввозити                           в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує                          в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу, а в іншому випадку таке можливо за умови письмового декларування митному органу суми наявної готівки в повному обсязі. 
Доводи захисника під час апеляційного розгляду про те, що застосування додаткового стягнення буде не пропорційним, оскільки покладає на               ОСОБА_1  індивідуальний надмірний тягар, не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів, які б доводили, що зазначене додаткове стягнення                  є не пропорційним і покладає на ОСОБА_1  індивідуальний надмір тягар, суду першої інстанції представлено не було, як і не було надано в суді апеляційної інстанції.
Крім того, не дивлячись на те, що в матеріалах цього провадження відсутні дані про незаконне походження ввезеної в Україну  ОСОБА_1 валюти, стороною захисту також не доведено, що зазначені гроші                    ОСОБА_1 планувала використати виключно на лікування батьків, як і те, що вони перебувають на її утриманні, тим більше, що в даному випадку захист також вказав, що грошові кошти, які перевозились ОСОБА_1 ,  взагалі були подаровані їй на день народження її друзями, і тому вона їх не порахувала.  
Та обставина, що ОСОБА_1  не була обізнаною про правила переміщення готівкових коштів через митний кордон України, не звільняє її від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, оскільки                   ч. 2  ст. 68 Конституції України прямо передбачено, що незнання законів, не звільняє від юридичної відповідальності, зокрема адміністративної.
Крім того, посилання захисника під час апеляційного розгляду на відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення даного правопорушення, оскільки вона не приховувала гроші, які перевозила, не може бути підставою повернення їй коштів, оскільки ОСОБА_1 притягується за порушення цих правил без ознак приховування.
За таких обставин, постанова судді місцевого суду в частині рішення щодо адміністративного стягнення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою на ОСОБА_1 за порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, слід накласти стягнення у виді штрафу                   з конфіскацією вилучених валютних цінностей, оскільки втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном в даному випадку є законним та виправданим і саме таке стягнення відповідатиме його меті, визначеній                    у ст. 23 КУпАП. 
 
Таким чином, апеляційна скарга представника Київської митниці Держмитслужби Клімова С.Г. підлягає задоволенню.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 529 МК України, ст. 294 КУпАП, суддя
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Клімова С.Г. задовольнити.
Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від                           13 листопада 2020 року в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення митних правил, передбаченого                      ст. 471 МК України, і рішення про повернення валютних цінностей - скасувати та прийняти нову постанову.          
Накласти на ОСОБА_1 за вчинене нею порушення митних правил, передбачених ст. 471 МК України, адміністративне стягнення у виді штрафу                  в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить                             1 700 грн., з конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил - валютних цінностей, вилучених відповідно до протоколу про порушення митних правил №1333/10000/20 від 31 липня 2020 року, а саме - 1 620 доларів США та 790 євро.
В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
             Суддя 
                Київського апеляційного суду                                   Горб І.М.