ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/768/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/3000/19 Категорія:  	Смоляр О. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       27 травня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2020 року, ухваленого у складі судді Смоляр О.А., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, повний текст рішення складено 01 грудня 2020 року, -

в с т а н о в и в :
У грудні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 12 квітня 2011 року. 
Відповідач, підписуючи анкету-заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.
Свідченням визнання угоди відповідачем є факт користування ним картковим рахунком та використання кредитних коштів.
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. 
Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору.
У разі виникнення прострочених зобов`язань відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 договору клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов`язання та може змінюватись у відповідності до п. 1.1.3.2.3 договору. 
Відповідно до п. 2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку судовий штраф у розмірі 500 гривень ( в еквіваленті 500 гривень за кредитними картками, відкритими у валюті USD) +5% від суми позову. 
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 жовтня 2019 року має заборгованість – 111 429,84 гривень, яка складається з наступного: 
- 2074,23 гривень – заборгованість за кредитом;
- 103 273,24 гривень – заборгованість по відсоткам за користування кредитом;
- 300 гривень – заборгованість за пенею; 
А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
- 500,00 гривень штраф (фіксована частина);
- 5282,37 гривень – штраф (процентна складова). 
На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 квітня 2011 року у розмірі 111 429,84 гривень станом на 31 жовтня 2019 року, яка складається з наступного: 2074,23 гривні - заборгованість за кредитом; 103 273,24 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 300 гривень - заборгованість за пенею; 500,00 гривень штраф (фіксована частина); 5282,37 гривень – штраф (процентна складова). 
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором в сумі 2074,23 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 12 квітня 2011 року не містить даних щодо домовленості сторін договору про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.
Також, матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах справи, визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору, більш того зазначені документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 квітня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви.
Підписана сторонами анкета-заява не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником лише обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Позивач звернувся до суду із даними вимогами в межах позовної давності, а відтак відсутні підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача щодо стягнення тіла кредиту.
Оскільки належними доказами у справі обґрунтовується лише фактичне використання відповідачем кредитних коштів, а саме заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2074,23 гривень, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму у розмірі 2074,23 гривень, а в решті вимог позову слід відмовити, за недоведеністю заявлених вимог.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення районного суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги банк вказує, що звернувся до суду 10 серпня 2020 року з вимогами про стягнення суми основної заборгованості (тіла кредиту, процентів за користування кредитом) в межах строку позовної давності.
Відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. 
Оскільки відповідач користувався коштами, погашав заборгованість, отже, приєднався до Умов та правил надання банкіських послуг, погоджувався із розміром боргу, в т.ч. із нарахованими відсотками та неустойкою. 
Разом із анкетою-заявою ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом – 2,5% на місяць нараховується на залишок не простроченої заборгованості з розрахунку 360 днів у році, розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, штраф за порушення строків платежів та порядок нарахування пені. 
Сторони, при укладенні кредитного договору досягнули згоди щодо усіх істотних умов договору. 
Виписка по рахунку є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт отримання кредитних коштів відповідачем, видачу кредитної картки, користування кредитними коштами, часткове виконання ним зобов`язань по договору. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а рішення місцевого суду залишити без змін. 
З наданих АТ КБ «ПриватБанк», копій Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт), не вбачається, що вони мають відношення саме до анкети-заяви заповненої відповідчем, так як на даних документах відсутні відомості, які б прив`язували дані документи до анкети-заяви заповненої останнім та з умовами якими він погодився. Також ці документи не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження, як і підпис особи-боржника, на підставі якого можна було б їх ідентифікувати.
Позивачем не доведено, що позичальнику надавалася довідка про умови кредитування, яка була ним підписана, та яка є складовою та невід`ємною частиною договору, не надано доказів на підтвердження перевиготовлення (перевипуску) картки на новий строк та вручення її відповідачу, з відповідною пролонгацією кредитного договору.
Копія довідки про умови кредитування подана стороною позивача у вигляді копії, на якій стоїть начебто, підпис ОСОБА_1 . Оригінали даної документації банком до матеріалів справи і для огляду у суді І інстанції, для проведення огляду і порівняння, не надавалися.
Позивачем не надано суду жодного доказу, яким доводиться погодження з позичальником зміни процентної ставки за кредитним договором. Будь яких умов щодо зміни процентної ставки у письмовому вигляді відповідач з позивачем не погоджував.
У самій анкеті-заяві від 12 квітня 2011 року процентна ставка не зазначена, окрім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Має бути критично оціненим розрахунок заборгованості за договором б/н від 12 квітня 2011 року, відповідно до якого станом на 23 листопада 2019 року (день подання позову) за позичальником рахується заборгованість в сумі 111429,84 гривень, оскільки даний документ, є по суті калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. До того ж розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій.
Вважає, що строк позовної давності повинен обраховуватися з листопада 2014 року - кінцевого терміну дії кредитної картки № НОМЕР_1 , з якої ОСОБА_1 фактично отримував кредитні кошти від позивача. Сам позов поданий 23 грудня 2019 року, тобто, задовго після спливу строку позовної давності (листопада 2017).
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.1 та абз. 1 ч.2 ст. 207 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору). 
У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 9).
У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
Відповідно до анкети-заяви ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна». Бажаний кредитний ліміт визначено 4000 гривень (а.с. 9).
Також відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SAMDN50000043746272, ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , відповідно до якої застосовується базова ставка 2,5% на місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), розмір щомісячних платежів встановлено 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним. Розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості складає: ПЕНЯ =пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30, - нараховується за кожен день прострочення кредиту, а пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 гривень в місяць, - нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні простроченої заборгованості на суму від 50 гривень та більше; штраф за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500 гривень + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії (а.с. 10).
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 (а.с. 11-33а), що не містять підписи сторін.
Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови на які посилається позивач.
Відповідно до п.2 Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року №594, АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 40-41).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, позивач вважає що у нього виникла заборгованість перед банком, яка згідно наданого розрахунку (а.с. 5-8) станом на 31 жовтня 2019 року становить 111 429,84 гривень, з яких:
- 2074,23 гривень – заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту);
- 103 273,24 гривень – заборгованість за відсотками;
- 300 гривень - заборгованість по пені;
- 5 782,37 гривень – заборгованість по судовим штрафам.
Частинами першою, другою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).        
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту стягнути з відповідача штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 5282,37 гривень – штраф (процентна складова).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Однак, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підписи сторін, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
       В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зазначає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України).
Суд не бере до уваги надану позивачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 12 квітня 2011 року (а.с.10), оскільки звертаючись із позовом банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 квітня 2011 року, який було укладено шляхом підписання сторонами анкети-заяви (а.с.9), в той час як довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» стосується договору SAMDN50000043746272, тому є неналежним доказом в розумінні процесуального закону.
Частиною 1 статті 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Розрахунки заборгованості за договором №б/н від 12 квітня 2011 року, надані позивачем, без надання інших належних та допустимих доказів не є достатнім доказом на підтвердження заявлених АТ КБ «ПриватБанк» вимог.
Отже, враховуючи те, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не підписані сторонами, а відтак не являються частиною кредитного договору, укладеного сторонами, а підписана відповідачем анкета-заява не містить умови договору про проценти за користування кредитними коштами, відповідальність у вигляді штрафів та пені, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді вищевикладені умови кредитного договору, тому не підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотки за користування кредитними коштами, пеня та штрафи у розмірі, зазначеному у розрахунку заборгованості.
З огляду на викладене, місцевий суд правомірно відмовив у задоволенні вищезазначеної частини позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт погодження між сторонами таких умов договору.
Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року по справі №372/1036/15. 
Встановивши, що права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, в частині оскаржуваних вимог жодним чином не порушені, апеляційній суд дійшов до висновку, що в позові слід відновити саме з підстав його необґрунтованості.
За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови виготовлений 27 травня 2021 року.

Судді