Ухвала    
11 травня 2021 року
м. Київ
справа № 2-4383/10
провадження № 61-6884ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,              Луспеника Д. Д.,
розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року за заявою акціонерного товариства «УкрСиббанк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення.
Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Ленінського районного суду 
м. Дніпропетровська по цивільній справі № 2-4383/2010 позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з відповідачів на користь банку у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором 
у розмірі 1 427 899,03 грн, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
18 лютого 2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист по вказаній справі, який 12 грудня 2011 року пред`явлено до виконання до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області).
16 травня 2019 року представнику АТ «УкрСиббанк» у телефонному режимі Новокодацьким ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області повідомлено про те, що по виконавчому листу № 2-4383/10 відмовлено 
у прийнятті виконавчого документа до виконання та виконавчий лист направлено засобами поштового зв`язку на адресу стягувача.
На час звернення з заявою до суду оригінал виконавчого листа № 2-4383/10 від 18 лютого 2011 року АТ «УкрСиббанк» не отримав.
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 
2019 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду 
від 23 лютого 2021 року, у задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Новокодацький ВДВС м. Дніпра ГТУЮ 
у Дніпропетровській області, про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання - відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що АТ «УкрСиббанк» не надав належних 
і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Банком не доведено факту пересилання чи втрати виконавчого документа відділом державної виконавчої служби.
Суди попередніх інстанцій зазначили, що заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року у справі 
№ 2-4383/10 набрало законної сили 01 лютого 2011 року, отже строк пред`явлення виконавчого документа закінчився 11 лютого 2014 року. Між тим, жодних доказів на підтвердження пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання судам не надано. Також, із заявою про видачу дубліката виконавчого листа банк звернувся лише 15 липня 2019 року, тобто після сплину майже 5 років. При цьому, доказів про поважність пропуску пред`явлення виконавчого листа судам не надано.
26 квітня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
АТ «УкрСиббанк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 23 лютого 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви задовольнити в повному обсязі.
Касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» обґрунтовує тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норм процесуального права. Вважає, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено у зв`язку з тим, що Новокодацький ВДВС 
м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області не направляв на адресу стягувача ні виконавчі листи, ні постанову про відмову у прийнятті виконавчого документа.
Заявник також посилається на те, що відсутність даних у Автоматичній системі виконавчого провадження, щодо надходження виконавчого документа до Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, не може бути підставою для відмови у видачі дубліката виконавчого листа, оскільки дана система не містить всієї інформації стосовно виконавчого провадження.
АТ «УкрСиббанк» зазначає, що оскільки виконавче провадження не завершено, виконавчий лист не повернено стягувачу, то відсутні підстави вважати, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, оскільки такий строк не розпочався.
Також, у касаційній скарзі АТ «УкрСиббанк» порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року отримано 
23 березня 2021 року, що підтверджується копією поштового конверта про отримання постанови апеляційного суду від 11 березня 2021 року, копією супровідного листа про направлення копії постанови та трекінгу поштового відправлення.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску 
з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, вважаємо за можливе його поновити.
Щодо вимоги про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання
Відповідно до пункту 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, 
а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити 
у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Оскарження ухвал суду першої інстанції про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання після їх перегляду 
в апеляційному суді (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України), 
у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено. 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Ураховуючи зазначене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «УкрСиббанк» на ухвалу Ленінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання слід відмовити.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 337/5253/13-ц (провадження № 61-10084 сво18).
Щодо вимоги про видачу дубліката виконавчого листа
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що касаційна скарга заявника в частині вирішення вимог заяви щодо видачі дубліката виконавчого документа є необґрунтованою з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону Закон України «Про виконавче провадження» пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.
Відповідно до частини шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Ленінським районним судом м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року винесено заочне рішення по цивільній справі № 2-4383/10 про стягнення солідарно 
з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 427 899, 03 грн та судового збору у розмірі 
1 820 грн. Рішення суду набрало законної сили 01 лютого 2011 року.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 
2011 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
18 лютого 2011 року Ат «УкрСиббанк» отримав виконавчий лист про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. 
12 грудня 2011 року виконавчий документ направлено до Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, який був отриманий адресатом.
15 липня 2019 року АТ «Укрсиббанк» звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання. Заявник стверджував, що виконавчий лист був втрачений при направленні поштою від відділу виконавчої служби на адресу банку.
Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, що 
є у публічному доступі, будь-яких даних щодо надходження вказаного виконавчого документу до Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ 
у Дніпропетровській області база даних не містить.
Підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України установлено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові 
від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно вказав, що відсутні правові підстави для задоволення заяви АТ «УкрСиббанк» та видачі дубліката виконавчого листа Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з огляду на закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Поважними причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання судами не визнані. Також, заявником не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт не направлення  оригіналу виконавчого листа Новокодацьким ВДВС м. Дніпра ГТУЮ 
у Дніпропетровській області або його не отримання банком.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,
3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень в частині вирішення вимог заяви щодо видачі дубліката виконавчого документа убачається, що касаційна скарга АТ «УкрСиббанк» в частині вимог щодо видачі дубліката виконавчого листа є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права 
є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Керуючись статтями 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання акціонерного товариства «УкрСиббанк» про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити акціонерному товариству «УкрСиббанк» строк на касаційне оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ 
від 04 жовтня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду 
від 23 лютого 2021 року.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Ленінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року за заявою акціонерного товариства «УкрСиббанк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Дніпро), про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явленнявиконавчого листа до виконання у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     Г. В. Коломієць 
 
                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                           Д. Д. Луспеник