ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 р. 	Справа № 440/6170/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 р. (ухвалене  суддею Чесноковою А.О.)  по справі № 440/6170/20
за позовом                ОСОБА_1  
до               Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області                       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з  адміністративним позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, в якому просив: визнати протиправними дії Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 367-ХIV від 25.12.1998 р., з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10рп/2008 від 22.05.2008 р.); зобов`язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) позивачу щорічну разову грошову допомогу учасникам бойових дій за 2020 рік відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 367-ХIV від 25.12.1998 р., з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10рп/2008 від 22.05.2008 р. у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги;  відмовлено  у  стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині визначення витрат на професійну правничу допомогу, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 р. змінити в  цій частині та стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області судові витрати  на професійну правничу допомогу  в розмірі 5310 грн. Також просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу, пов`язаних з підготовкою, написанням та подання апеляційної скарги у розмірі 2000 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню. 
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи  у стягненні витрат на професійну  правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що  матеріалами справи підтверджено, що належних доказів здійснення позивачем оплати послуг, наданих адвокатом (квитанції банку, платіжні доручення, тощо) суду не надано, у зв`язку з чим  відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із ч. ч. 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 р. у справі № 814/698/160 від 18.10.2018 р. у справі № 813/4989/17.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 р. у справі № 240/3888/19,  від 11.02.2021 р.  у справі № 520/9115/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч. 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до  ч. 9  ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України,  передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Як вбачається з матеріалів справи,  на підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду: ордер  про надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1022990 від 27.10.2020 р.; договір про надання правової (правничої) допомоги № 16/10-1 від 16.10.2020 р., укладений між позивачем та адвокатом Косточка С.О.; звіт № 19/10  про виконання адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений  на їх реалізацію, а також розмір  коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом, а саме:  проведення юридичної консультації клієнту  стосовно  звернення до суду  з позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про  визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, тощо; написання позовної заяви; квитанцію на оплату виконаних адвокатом робіт  у розмірі 3645 грн. за проведення юридичної консультації стосовно звернення до суду з позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про  визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії тощо; квитанцію на оплату виконаних адвокатом робіт  у розмірі 1665 грн. 
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції виходить з того, що справа яка розглядається відноситься до справ незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права викладений в постанові Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 р. у справі №545/2432/16-а
Крім того, аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Таким чином, беручи до уваги ціну позову, обставини цієї справи,  справи та надані позивачем докази в їх сукупності та, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, суд апеляційної інстанції вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції  по цій  справі  підлягають стягненню в розмірі 1000 грн.
Відповідно  до  п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4  ч. 1 ст. 317           КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у  відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 р.  в частині відмови в стягненні на користь  позивача витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині  постанову, якою стягнути на користь позивача  за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. 
Крім того, представником позивача подано заяву про стягнення  з відповідача  на користь  позивача витрати на правничу допомогу, пов`язані з підготовкою, написанням поданням апеляційної скарги в розмірі 2000 грн. 
На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано ордер  про надання правничої (правової) допомоги серії від 18.03.2021 р.; договір про надання правової (правничої) допомоги № від 09.03.2021 р., укладений між позивачем та адвокатом Косточка С.О.; звіт № 10/03 від 09.03.2021 р. про виконання  адвокатом роботи; квитанцію  на оплату виконаних робіт у розмірі 2000 грн. 
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, ціну позову та конкретні обставини справи, яка не є складною, суть виконаних послуг, суд апеляційної інстанції вважає необхідним частково задовольнити  заяву позивача  про відшкодування, понесених витрат на правничу допомогу  та стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 500 грн.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 311,  315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 по справі № 440/6170/20 - скасувати в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
Прийняти в цій частині постанову, якою стягнути  на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 500 (п`ятсот) гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.
. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова