УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №278/3022/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши в режимі відеоконференції справу №278/3022/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Харківське конструкторське бюро з машинобудування» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 18 грудня 2020 року суддею Зубчук І.В. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 28 грудня 2020 року,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому, посилаючись на неправомірність його звільнення, просив: скасувати наказ генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» (далі – ДК «Укроборонпром») від 11 жовтня 2019 року №134-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити його на роботі на посаді директора Державного підприємства «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О.Морозова» (далі – ДП «ХКБМ»); стягнути з ДК «Укроборонпром» на його користь 81278,95 грн заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 жовтня 2019 року по фактичний час розрахунку; допустити до негайного виконання рішення суду. 
В обґрунтування позову вказав, що наказом ДК «Укроборонпром» від 11 жовтня 2019 року №134-к його звільнено з роботи відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України. На його думку, даний наказ є незаконним, таким, що не відповідає обставинам, суперечить змісту законодавства та контракту, яким визначені підстави його розірвання та таким, що підлягає скасуванню. 
Так, у наказі про звільнення зазначено, що наказ прийнято у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 умов укладеного контракту від 27 січня 2017 року за №5К/17, а саме абзацу 3 пункту 2.6 «щодо забезпечення недопущення на підприємстві заборгованості із заробітної плати», проте наказ в цій частині не відповідає абзацу 3 пункту 2.6 Контракту №5К/17 від 27 січня 2017 року, укладеного між ДК «Укроборонпром» та ОСОБА_1 , яким визначено, «що керівник зобов`язується забезпечити своєчасне виконання Підприємством державних контрактів з оборонного замовлення, а також договорів, які передбачають розроблення, модернізацію, виготовлення та ремонт озброєння та військової техніки».
Також, пунктом 1 розпорядчої частини наказу визначено, що «Контракт з ОСОБА_1 від 27 січня 2017 року №5К/17 припинити 11 жовтня 2019 року відповідно до абзацу п`ятого пункту 5.3 цього контракту, але абзац п`ятий пункту 5.3 Контракту №5К/17 від 27 січня 2017 року визначає, «що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний до закінчення строку його дії у разі не подання в установленому порядку на затвердження Концерну річного фінансового плану Підприємства або порушення порядку здійснення витрат Підприємством у разі не затвердження річних фінансових планів у порядку встановленому законодавством». Зазначене ніяким чином не кореспондується ні з «забезпеченням не допущення на підприємстві заборгованості із заробітної плати», ні з обов`язком керівника «забезпечити своєчасне виконання Підприємством державних контрактів з оборонного замовлення, а також договорів, які передбачають розроблення, модернізацію, виготовлення та ремонт озброєння та військової техніки».
Окрім того, вказав, що текст та форма оспореного наказу не відповідає вимогам Наказу №489 від 05 грудня 2008 року Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме підпункту 1.3 (типова форма П-4 «Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) та п. 5.20 «Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», оскільки зміст документа суперечливий, а його форма не відповідає встановленій.
Окрім того зазначив, що Наказ №134-к не містить ні його підпису, ні відмітки про відмову в підписанні документу, роботодавцем не вирішено питання про виплату всіх сум при звільненні та не видано трудову книжку. 
Протокольною ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2020 року залучено у якості співвідповідача ДП «ХКБМ» (т.1 а.с.143-144).
Рішенням цього суду від 18 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове – про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Крім доводів, викладених у позовній заяві зазначив, що судом не враховано рішення тимчасової комісії ДК «Укроборонпром» з питань погашення заборгованості із заробітної плати (далі – Тимчасова комісія) від 25 вересня 2019 року, оформлене Протоколом №9, в якому, зокрема, вирішено питання про стан і перспективи погашення заборгованості із заробітної плати, з єдиного соціального внеску та до Пенсійного фонду України на ДП «ХКБМ»; всіх обставин винесення оспорюваного наказу.
ОСОБА_2 зауважив, що на засіданні Тимчасової комісії від 25 вересня 2019 року, з урахуванням обставин виникнення заборгованості із заробітної плати, ОСОБА_1 оголошено попередження та зобов`язано у двотижневий строк розробити План заходів з оптимізації кількості працівників і фонду оплати праці. Проте, звільнення останнього відбулось на підставі службової записки заступника Генерального директора з фінансово-економічних питань ДК «Укробронпром», до якої не долучено жодного документа та у якій зазначено про заборгованість із заробітної плати, але не вказані підстави її виникнення, відповідні дії вчинені керівником для її погашення та той факт, що дане питання розглядалось на Тимчасовій комісії. 
Окрім того, вказав, що у позовній заяві зазначалось, що під час звільнення позивачу не виплачені всі належні суми, чим порушено норми ст. 116 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що розрахунок з позивачем здійснено у січні 2020 року, отже ДП «ХКБМ» не виконані вимоги ст. 117 КЗпП України в частині виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Проте, суд з даного приводу рішення не ухвалив.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ДК «Укроборонпром» просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначив, що звільнення позивача відбулося відповідно до вимог чинного законодавства та умов укладеного з ним контракту. 
У відзиві на апеляційну скаргу директор ДП «ХКБМ» Мормило Я. зазначив про доведення законності дострокового припинення контракту та звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Окрім того, вказав, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку позовна заява не містила, а тому, з огляду на принцип диспозитивності судового процесу, доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, представники ДК «Укроборонпром» та ДП «ХКБМ» апеляційну скаргу не визнали з підстав, зазначених у відзивах на неї.
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
У частині третій статті 21 КЗпП України визначено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.
Враховуючи особливості зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.
Відповідно до п.17 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170 у контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання.
З огляду на вказані норми матеріального права, на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Норми КЗпП України, якими регламентовано порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника, в даному випадку не застосовуються, оскільки таке звільнення не є заходом дисциплінарного стягнення.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2017 року між ДП «Укроборонпром» в особі Генерального директора Романова Р.А. та ОСОБА_1 укладено контракт, згідно якого останнього призначено на посаду директора ДП «ХКБМ» на строк з 31 січня 2017 року по 30 січня 2020 року (т.1 а.с.13-24).
У результаті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) Головним управлінням Держпраці у Харківській області ДП «ХКБМ» виявлені порушення:
- згідно акту №20-01-4403/0714 від 27 червня 2019 року - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, не провадиться в день звільнення (т.2 а.с.47-51);
- згідно акту №20-01-4403/0933 від 31 липня 2019 року - виплата заробітної плати працівникам проводилась з порушенням строків, що визначені законодавством. Відповідно до наданих для перевірки документів та інформації встановлено, що заробітна плата за травень 2019 року: у сумі 2954024,20 грн виплачено працівникам 11 червня 2019 року, у сумі 174032,26 грн виплачено працівникам 05 липня 2019 року, у сумі 88453,38 грн виплачено працівникам 08 липня 2019 року, у сумі 105220,37 грн виплачено працівникам 16 липня 2019 року, у сумі 6489739,41 грн виплачено працівникам 19 липня 2019 року. Заробітна плата за червень 2019 року виплачена на суму 204445,45 грн. Залишок невиплаченої заробітної плати працівникам за червень 2019 року – 9312920 грн.
Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
При звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства не провадиться в день звільнення (т.2 а.с.32-38). 
- згідно акту №ХК6255/291/НД/АВ від 25 вересня 2019 року – виплата заробітної плати працівникам проводиться з порушенням строків, що визначені законодавством. Має місце заборгованість із заробітної плати працівникам. Відповідно до наданих для перевірки документів та отриманої від адміністрації ДП «ХКБМ» інформації встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам підприємства нерегулярно, з порушенням строків, що встановлені чинним законодавством про працю, внаслідок чого на підприємстві є заборгованість із виплати заробітної плати працівникам на загальну суму 18698,9 тис. грн (за червень-липень 2019 року перед 954 працівниками, у тому числі перед 90 звільненими працівниками на суму 1225,1 тис. грн) (т.2 а.с.39-46).
У подальшому винесено припис про усунення виявлених порушень від 02 липня 2019 року №20-01-4403/0714-2342 та від 25 вересня 2019 року №хк6255/291/НД/ав/п, які належним чином не виконані (т.2 а.с.52-53, 54-55).
Окрім того судом встановлено, що станом на 25 липня 2019 року на ДП «ХКБМ» існувала затримка з виплати заробітної плати за червень 2019 року у сумі 7549,8 тис. грн та першу половину липня 2019 року в сумі 149,1 тис. грн (т.1 а.с.76-78). Наявність заборгованості по заробітній платі на ДП «ХКБМ» під час керівництва ОСОБА_1 також підтверджується довідкою від 11 березня 2020 року №40 (т.2 а.с. 69-71).
Пунктом 2.6. Контракту передбачено, що керівник зобов`язується, серед іншого, забезпечити недопущення на Підприємстві заборгованості із заробітної плати та інших грошових виплат (т.1 а.с.65, звор.).
Умовами Контракту сторони спільно погодили підстави для дострокового розірвання цього трудового договору. Так, п. 5.3. Контракту визначено перелік підстав, за яких керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Концерну до закінчення строку його дії, зокрема у разі невиконання Підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати (т.1 а.с.69).
11 жовтня 2019 року генеральний директор ДК «Укроборонпром» видав наказ №134-к «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 умов укладеного контракту від 27 січня 2017 року №5К/17, а саме абзацу три пункту 2.6 щодо забезпечення недопущення на підприємстві заборгованості із заробітної плати. В наказі зазначено: 1) Контракт з ОСОБА_1 від 27 січня 2017 року №5К/17 припинити 11 жовтня 2019 року відповідно до абзацу п`ять пункту 5.3 цього контракту. 2) ОСОБА_1 , директора ДП «ХКБМ» звільнити 11 жовтня 2019 року з роботи відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України (т.1 а.с.12). З даним наказом позивач ознайомлений особисто 11 жовтня 2019 року (т.1 а.с.94). Підставою наказу про звільнення стали: службова записка заступника Генерального директора з фінансово-економічних питань від 10 жовтня 2019 року №В-11.1.2/192; контракт з ОСОБА_1 від 27 січня 2017 року №5К/17.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 повідомлявся листами від 11 жовтня 2019 року про необхідність отримання трудової книжки, яка була направлена йому підприємством 29 жовтня 2019 року відповідно до його заяви від 28 жовтня 2019 року та отримана ним згідно поштового повідомлення про вручення цінного листа 31 жовтня 2019 року (т.1 а.с. 107-108, 109-110, 111). 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача здійснено відповідно до вимог чинного трудового законодавства, так як останній допустив порушення умов контракту.
Такий висновок є правильним, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, зокрема ч. 3 ст. 21, п. 8 ст. 36 КЗпП України, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку. 
Доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на наступне. 
Зокрема, суд апеляційної інстанції не приймає посилання представника позивача на те, що судом першої інстанції не враховано при вирішенні спору наявність рішення Тимчасової комісії ДК «Укроборонпром» з питань погашення заборгованості із заробітної плати від 25 вересня 2019 року, оформленого протоколом №9, в якому, серед іншого, вирішено питання про стан і перспективи погашення заборгованості із заробітної плати та єдиного соціального внеску на ДП «ХКБМ» (т.1 а.с.84-91).
Як вбачається зі змісту цього рішення, позивача зобов`язано у двотижневий строк розробити та надати до ДК «Укроборонпром» план заходів з оптимізації кількості працівників та фонду оплати праці, а також Позивача було попереджено про відповідальність за порушення законодавства про працю та оплату праці, неприпустимість зростання заборгованості.
Разом з тим, наявність зазначеного рішення Тимчасової комісії на висновки суду про законність наказу від 11 жовтня 2019 року №134-К, наявність правових підстав для припинення контракту №5К/17 від 27 січня 2017 року і звільнення позивача не впливає, оскільки вказаним рішенням, наряду з іншими доказами, додатково підтверджується наявність простроченої заборгованості із заробітної плати на ДП «ХКБМ», що стало підставою для дострокового припинення контракту №5К/17 від 27 січня 2017 року (далі - Контракт) з позивачем та його звільнення на підставі оскаржуваного наказу від 11 жовтня 2019 року №134-К «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Як вбачається з матеріалів справи, ДП «ХКБМ» є учасником ДК «Укроборонпром», що підтверджується додатком до Статуту Державного концерну «Укроборонпром», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 року №993 (т.1 а.с.103-106).
Відповідно до умов статуту ДП «ХКБМ» (т.2 а.с.16-30), єдиним повноважним суб`єктом, який приймає рішення про призначення або звільнення керівників учасників Концерну є його Генеральний директор.
Ні Закон України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі», ні Статут ДК «Укроборонпром», ні Статут ДП «ХКБМ», ні Контракт від 27 січня 2017 року №5К/17, ні положення про Тимчасову комісію не містять умови у вигляді отримання пропозиції від цієї комісії для реалізації повноваження Генерального директора Концерну щодо прийняття рішення про дострокове припинення Контракту з керівником учасника Концерну у встановлених контрактом випадках. 
В п. 5.3. Контракту №5К/17 від 27 січня 2017 року визначено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей Контракт розірваний до закінчення строку його дії, серед іншого, у разі невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом щодо сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів, відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, наукових пенсій перед Пенсійним фондом, а також невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати.
У зв`язку з викладеними обставинами наказом ДК «Укроборонпром» від 11 жовтня 2019 року № 134-к Контракт з ОСОБА_1 достроково припинено 11 жовтня 2019 року відповідно до абзацу 5 пункту 5.3 цього Контракту та звільнено із роботи відповідно до п. 8 ст. 36 Кодексу законів про працю України через невиконання ОСОБА_1 умов укладеного Контракту, а саме абзацу 3 п. 2.6. Контракту щодо забезпечення недопущення на підприємстві заборгованості із заробітної плати.
Контракт не містить умови щодо необхідності в такому випадку отримувати пропозиції, рекомендації від Тимчасової комісії з питань погашення заборгованості із заробітної плати.
Підпункт 9 п. 4 Положення про тимчасову комісію з питань погашення заборгованості із заробітної плати, затвердженого наказом Концерну від 17 квітня 2012 року №171 (т.2 а.с. 226-231), на який посилається апелянт у своїй скарзі, передбачає право Тимчасової комісії з питань погашення заборгованості із заробітної плати надавати пропозиції Генеральному директору Концерну щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звернення до відповідних органів державної влади щодо притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності керівників підприємств, які наростили заборгованість із заробітної плати та не забезпечили виконання графіків погашення заборгованості із заробітної плати.
Підставою для дострокового припинення Контракту було допущення позивачем виникнення на Підприємстві заборгованості по заробітній платі, допущення невиконання Підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам.
У даному випадку звільнення не є дисциплінарним стягненням, а є звільненням за невиконання умов трудового контракту. Тому, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статей 148, 149 КЗпП України, а також надання оцінки діям роботодавця із урахуванням вказаних статей.
Аналогічну правову позицію викладено і в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №235/774/18, від 23 грудня 2020 року у справі №761/11572/18-ц.
Звільнення позивача відбулось на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України і таке звільнення не носить характеру дисциплінарного стягнення.
Тому посилання, в апеляційній скарзі на відсутність в службовій записці, яка була направлена Генеральному директору Концерну, відомостей щодо умов виникнення заборгованості із заробітної плати, переліку дій вчинених на її погашення тощо, є безпідставними та не мають правового значення для вирішення спору. Визначальним у даному випадку є сам факт порушення Контракту (незабезпечення виконання Підприємством зобов`язань з виплати заробітної плати), що мало місце у даному випадку та підтверджується матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що зміст абзацу три п. 2.6. та абзацу п`ять п.5.3. Контракту №5К/17 від 27 січня 2017 року, посилання на які міститься в оспорюваному позивачем наказі ДК «Укроборонпром» від 11 жовтня 2019 року №134-к «Про звільнення ОСОБА_1 », не відповідають змісту підстави дострокового припинення Контракту від 27 січня 2017 року №5К/17 та звільнення позивача, яку зазначено в оскаржуваному наказі, є також безпідставними, оскільки позивач невірно рахує нумерацію абзаців. Окрім того, у наказі є чітке посилання у письмовому вигляді, які саме умови Контракту не виконані ОСОБА_1 та підстави для дострокового припинення контракту, які відповідають даним пунктам Контракту.
Також, ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є його диспозитивність.
Оскільки позовна заява не містила вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та з огляду на принцип диспозитивної судового процесу, суд першої інстанції не мав права за власною ініціативою приймати судове рішення з питань, які не є предметом позову та які не заявлялися позивачем.
Отже, посилання у апеляційній скарзі щодо не вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Позивача є безпідставним. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність ухваленого рішення не впливають. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 03 червня 2021 року.