Ухвала    
 
17 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/25242/17-ц
провадження № 61-5213ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,                      Зайцева А. Ю.,
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Прокудіної Катерини Анатоліївни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Головного управління Національної поліції в Київській області, Прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди від руйнування, розташованого на земельній ділянці, вчиненого за бездіяльності правоохоронних органів у кримінальному провадженні, відкритому за фактом шахрайського заволодіння вказаною земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Головного управління Національної поліції в Київській області, Прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди від руйнування, розташованого на земельній ділянці, вчиненого за бездіяльності правоохоронних органів у кримінальному провадженні, відкритому за фактом шахрайського заволодіння вказаною земельною ділянкою.
Позовна заява мотивована тим, що позивачі є потерпілими у кримінальному провадженні № 12013110100000978, відкритому Обухівським РВ ГУ НП України в Київській області 21 січня 2013 року за фактом шахрайського заволодіння земельною ділянкою за кадастровим номером 3223151000:04:065:0130, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, шляхом перепродажу.
06 червня 2012 року на ім`я ОСОБА_5 , в якого ОСОБА_2 у 2002 році придбав земельну ділянку, особі, яка діяла за довіреністю, було повторно видано державний акт на право власності серії ЯМ № 553689 на земельну ділянку позивачів.
Згодом за повторним державним актом на право власності ОСОБА_5              19 червня 2012 року здійснив повторний перепродаж земельної ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частинах. На підставі цієї угоди, ОСОБА_6 був виданий 30 серпня 2012 року державний акт на право власності серії ЯМ № 233696 на земельну ділянку.
У зв`язку з повторним продажем земельної ділянки були подані заяви про вчинення злочину щодо шахрайського заволодіння земельною ділянкою до Шевченківського РВ ГУ НП України в м. Києві 20 січня 2013 року та до Обухівського РВ ГУ НП України в Київській області 21 січня 2013 року, на підставі яких відкрито кримінальне провадження № 12013110100000978 за частиною 1 статті 190 КК України.
Крім того, 13 червня 2013 року позивачами подано до органу досудового слідства клопотання про накладання арешту на земельну ділянку з метою запобігання її подальшого перепродажу, у зв`язку з тим, що їм стало відомо, що ОСОБА_6 з ОСОБА_7 виставили її на продаж. Вказане клопотання органом досудового розслідування було залишено без належного реагування, у зв`язку з чим 20 червня 2013 року земельна ділянка була продана ОСОБА_4 
12 травня 2014 pоку від голови правління СТ «Роздолля», де розташована земельна ділянка позивачів, - ОСОБА_8 було отримано інформацію, що на земельній ділянці позивачів розпочато демонтажні роботи - вирубку двадцятирічних плодоносних та інших дерев і знесення недобудованого трьохповерхового будинку, про що було повідомлено диспетчерську Обухівського PB ГУ МВС України в Київській області і викликано на 13 травня 2014 року наряд міліції на земельну ділянку.
Станом на 23 травня 2014 року будівлю на земельній ділянці відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було зруйновано практично вщент - лишилися лише руїни цокольного поверху, що підтверджено фотографіями, а також знищені дерева.
Посилаючись на неправомірність дій відповідачів, позивачі просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на їх користь грошові кошти у розмірі 458 954 грн у відшкодування матеріального збитку - вартості зруйновного будинку та 60 000 грн у відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди закрито.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 458 954 грн у відшкодування майнової шкоди.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 березня 2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без змін.
 
26 березня 2021 року (згідно з відміткою на поштовому конверті)                                        ОСОБА_1 через представника - адвоката Прокудіну К. А. звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 березня 2021 року. 
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 16 квітня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
 
У наданий судом строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 16 квітня 2021 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                  01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у даній справі становить 518 954 грн (458 954 + 60 000), яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб(2 270 грн * 250 = 567 500 грн).
 
Отже, зазначена справа не підлягає касаційному оскарженню.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Прокудіної Катерини Анатоліївни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 березня                    2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Головного управління Національної поліції в Київській області, Прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди від руйнування, розташованого на земельній ділянці, вчиненого за бездіяльності правоохоронних органів у кримінальному провадженні, відкритому за фактом шахрайського заволодіння вказаною земельною ділянкою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                       Є. В. Коротенко
 
         В. С. Жданова
 
         А. Ю. Зайцев