ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2021 р. 	Справа № 440/1584/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Катунова В.В. ,  Чалого І.С. 
за участю секретаря судового засідання  Сузанського О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021, суддя Н.І. Слободянюк, по справі № 440/1584/21
за позовом     ОСОБА_1  
до   Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Суми      третя особа            ОСОБА_2 
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про накладення штрафу від 14.05.2019 у виконавчому провадженні ВП № 49478452.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 адміністративний позов залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги заявником зазначено, що відповідальність за несплату аліментів, передбачена абз. 2 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», введена з 28.08.2018 року, а тому позивач не міг передбачити настання такої відповідальності, у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судовим розглядом, на примусовому виконанні у Лубенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 539/3007/15-ц, виданого Лубенським міськрайонним судом Полтавської області від 30.10.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ? частини заробітку, яке відкрито постановою державного виконавця від 11.04.2018.
14.05.2019 державним виконавцем Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 30 % суми заборгованості зі сплати аліментів у сумі 9141,34 грн. 
Не погодившись із зазначеною постановою про накладення штрафу позивач звернувся до суду із даним позовом.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 зазначеного Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за виконавчим листом виданим судом.
Так, виконавче провадження № 49478452 було відкрите щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів.
Відповідно до абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
Зазначеною статтею Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII доповнений з 28.08.2018 у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».
Так, із наданого відповідачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів від 01.05.2019  за виконавчим листом № 539/3007/15-ц, виданим Лубенським міськрайонним судом Полтавської області 30.10.2015 (а.с. 71), встановлено, що остання утворилась за період з вересня 2016 по квітень 2019 та становить 30471,12 грн.
З цього приводу, враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась з 2016 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, передбачена абз. 2 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», введена лише з 28.08.2018 року, позивач не міг передбачити настання такої відповідальності, у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.
В силу ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, тому Закон України "Про виконавче провадження", а саме норма щодо відповідальності за наявність заборгованості зі сплати аліментів не має зворотної дії в часі.
Таким чином, з моменту набрання чинності ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" у відповідача виникло право на накладення штрафу на боржників у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, однак та обставина, що заборгованість у позивача зі сплати аліментів утворилась починаючи з 2016 року, отже до набрання чинності зазначеної норми закону, виключає можливість для застосування вказаної норми під час прийняття оскаржуваної постанови.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав винесення постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, виходячи із суми заборгованості, передбаченого ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У ході судового розгляду справи відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про накладення штрафу від 14.05.2019 у виконавчому провадженні ВП № 49478452.
Так, суд першої інстанції зазначеного не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, із прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 по справі № 440/1584/21  скасувати.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Куліченко Кристини Миколаївни від 14.05.2019 у виконавчому провадженні ВП № 49478452.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.С. Чалий