П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/5480/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук К.О.  
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   

26 травня 2021 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Сторчака В. Ю. , 
за участю: секретаря судового засідання: Шпикуляка Ю.В.
представника позивача: Рябоконя Р.П. 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького відділу поліції Головного Управління національної поліції  у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, 

В С Т А Н О В И В :
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року позов задоволено. 
-визнано протиправним та скасовано наказ Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №42 від 21 серпня 2020 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Вінницького відділу поліції та підпорядкованих підрозділів" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді зауваження оперуповноваженого Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 
24.11.2020 судом першої інстанції прийнято додаткове рішення, яким частково задоволено заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень  та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині суми стягнення судових витрат на правничу допомогу позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до  невірного вирішення справи, позивач подав апеляційну скаргу.
В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що зменшення витрат на правову допомогу можливе лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення  внаслідок неспівмірності. 
При цьому, скаржник вважає безпідставним висновок суду першої інстанції, що розмір  витрат на правничу допомогу значно завищений.  
13.04.2021 від відповідача  через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. 
Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. 
У відповідності до вимог  ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підтвердження понесених судових витрат по даній справі ОСОБА_1 надано договір про надання правової допомоги від 14.09.2020, акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги на суму 10106,20 грн., розрахунок витрат на правничу допомогу та довідку про отримання грошових доходів.
Приймаючи судове рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 4000 грн., що відповідає вимогам розумності та співмірності.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
При цьому, положеннями ч. 6 та ч. 7 ст. 132 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7, 9 статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Також, за змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.  
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від     12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У пункті 269 Рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18, від 19.12.2019 у справі №520/1849/19, від 22 грудня 2020 року у справі №520/8489/19 та від 11 лютого 2021 року у справі № 520/9115/19.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі                       № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18 Верховний Суд висловив думку, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Подібний висновок міститься і в постанові Верховного Суду  від 17.09.2019 у справі                      № 810/3806/18.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги-домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У п. 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI зазначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги-види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
За змістом статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;
8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Згідно визначення, наведеного у статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути  встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також  що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу на підставі договору  про надання правничої допомоги від 14 вересня 2020 року.
За змістом вказаного договору, його предметом є надання ОСОБА_2 правової допомоги ОСОБА_1 у адміністративному провадженні, що здійснюватиметься у Вінницькому окружному адміністративному суді за позовом клієнта до Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про визнання протиправним і скасування наказу №42 від 21 серпня 2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності клієнта у виді оголошення зауваження, з метою захисту прав та законних інтересів клієнта, що включає в себе: проведення первинного інтерв`ювання клієнта щодо обставин справи; первинне збирання доказів, необхідних для подальшого формування правової позиції та підготовки відповідних процесуальних документів; опрацювання та систематизація правових висновків Верховного Суду щодо аналогічних правовідносин; підготовку проекту позовної заяви з додатками для клієнта та представництво інтересів клієнта під час судового розгляду справи з усіма правами представника позивача тощо.
Пунктом 4.1 договору визначено, що на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару. Гонорар вноситься клієнтом виключно за роботу адвоката, а не за ймовірний результат.
Гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та встановлюється у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень (пункт 4.2 договору).
Гонорар сплачується клієнтом у готівковій або безготівковій формі при підписані цього договору, але не пізніше трьох днів, починаючи з дати прийняття судом рішення у справі за результатами розгляду адміністративного позову клієнта (пункт 4.5 договору).
Так, згідно акта приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги від 14.09.2020 року винагорода за надання правової допомоги згідно договору  складає 10106 грн.
Також згідно вказаного акта, в рамках виконання умов договору про надання правової допомоги від 14 вересня 2020 року адвокатом надано клієнту наступні юридичні послуги: 
-перша зустріч з клієнтом, отримання інформації про характер та обсяг доручення, ознайомлення з першочерговими документами та надання усної консультації клієнту з приводу можливих правових шляхів вирішення спірних правовідносин, характеру, способів та особливостей досягнення бажаного результату, укладення договору про надання правової допомоги (витрачено 2 години); 
-підготовка адвокатських запитів та їх спрямування до Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області та до ГУНП у Вінницькій області з метою отримання відомостей, необхідних для підготовки адміністративного позову (витрачено 2 години); 
-вивчення законодавчої бази та судової практики з питань, які є предметом договору між сторонами, систематизація та аналіз документів щодо клієнта, отриманих від останнього та на адвокатські запити для підготовки адміністративного позову (витрачено 12 годин);
-підготовка позовної заяви (з додатками) про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого щодо клієнта, сплата судового збору (витрачено 6 годин); 
-участь у судовому розгляді справи 17 червня 2020 року (витрачено 1 годину). 
Разом з тим, судом першої інстанції з`ясовано, що у акті приймання-передачі наданої правничої допомоги та у розрахунку витрат на правову допомогу зазначено те, що адвокатом витрачено дві годин часу на підготовку адвокатських запитів та їх спрямування до Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з метою отримання відомостей, необхідних для підготовки адміністративного позову є необґрунтованими, тоді як  матеріали справи свідчать про те, що адвокатом був сформований лише один запит від 14 вересня 2020 року, який адресовано начальнику Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.
При цьому, судом першої інстанції підставно звернуто увагу, що дану справу віднесено до незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену кількість годин для підготовки до написання позовної заяви. 
В свою чергу, представником позивача не  доведено в чому полягала складність надання ним послуг по цій справі, які потребували тривалості часу 23 години.
Щодо посилань представника позивача на те, що відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, то колегія суддів вважає, що відсутність такого не може слугувати єдиною підставою для задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, у розмірі, який вказує позивач, оскільки, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 21 серпня 2020 року у справі № 520/2915/19.
Варто також звернути увагу, що відповідач у відзиві на  апеляційну скаргу зазначав про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позовних вимог та складністю справи.
За вказаних обставин, враховуючи складність справи та докази щодо обсягу виконаних робіт, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір правничої допомоги  є явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.132, 134, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  31 травня 2021 року.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Сторчак В. Ю.