Постанова
Іменем  України 
26 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 495/7160/15-ц
 
провадження № 61-18701св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
правонаступник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Білгород-Дністровська міська рада Одеської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2017 року у складі судді 
Прийомової О. Ю. та постанову Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Громіка Р. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про виділення в натурі частини нерухомого майна, 
що знаходиться у спільній частковій власності.
Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником 4/16 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , які згідно листа комунального підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Білгород-Дністровське БТІ») від 21 січня 2015 року № 55 складаються із: житлового будинку літ. «Б», загальною площею 72,1 кв. м, житловою площею 55,4 кв. м, житлового будинку літ. «В», загальною площею 34,5 кв. м, житловою площею 11,4 кв. м, літньої кухні літ. «К», тамбуру літ. «к», гаражу літ. «М», водопроводу № 2, воріт з хвірткою № 3, огорожі № 4 та каналізації № 10.
ОСОБА_1 зазначав, що 24/100 часток зазначеного домоволодіння належать Білгород-Дністровській міській раді Одеської області, 
22/100 часток - ОСОБА_6 , 19/100 часток - ОСОБА_5 та 
10/100 часток - ОСОБА_4 
03 грудня 2009 року Білгород-Дністровською міською радою Одеської області було прийнято рішення № 878-У щодо виділення ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,036 га, для обслуговування житлового будинку. 
Заявник посилався на те, що саме на зазначеній земельній ділянці розташовані нерухомі об`єкти, що складають 4/16 часток загального домоволодіння.
Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 05 лютого 2015 року № 52 була надана окрема адреса 4/16 часткам домоволодіння, належної позивачу на праві власності, а саме: АДРЕСА_1 .
Посилаючись на те, що незважаючи на наявність усіх умов для виділення 
у приватну власність (в натурі) 4/16 часток зазначеного домоволодіння, він вже певний час намагався виділити належні йому частки в окрему одиницю, тобто виділити об`єкти спільної часткової власності, проте здійснити це, 
на його думку, не вбачалося можливим, та ураховуючи зазначене, 
ОСОБА_1 просив суд: виділити йому в натурі 1/4 частки в домоволодінні АДРЕСА_1 , які складаються із: житлового будинку «Б», загальною площею 72,1 кв. м, житловою площею 55,4 кв. м; житлового будинку літ. «В», загальною площею 34,5 кв. м, житловою площею 11,4 кв. м; літньої кухні 
літ. «К», тамбуру літ. «к»; гаражу літ. «М»; воріт з хвірткою № 3, огорожі № 4 
та каналізації № 10; припинити право спільної часткової власності його 
у зазначеному домоволодінні; визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 
від 07 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Виділено ОСОБА_1 в натурі 1/4 частки в домоволодінні 
АДРЕСА_1 , які складаються із: житлового будинку літ. «В», загальною площею 34,5 кв. м, житловою площею 11,4 кв. м; літньої кухні літ. «К», тамбуру літ. «к»; гаражу літ. «М»; воріт з хвірткою № 3, огорожі № 4 та каналізації № 10.
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 у домоволодінні АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок 
АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки розмір частки позивача в спірному домоволодінні визначений, є технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників, виділена земельна ділянка, площею 0,036 га, для обслуговування належного позивачу домоволодіння, погодженого із сусідніми землекористувачами, наявна окрема юридична адреса належних позивачу 4/16 часток у спірному домоволодінні, а також відповідачами не надано доказів порушення їх прав виділенням в натурі 4/16 часток позивача у спірному домоволодінні, тому виділ позивачу в натурі 4/16 частки у спірному домоволодінні з припиненням права спільної часткової власності його у цьому домоволодінні є технічно можливим та відповідає його частці у праві спільної часткової власності 
на домоволодіння.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року залучено ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_1 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 
2017 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виділ позивачу в натурі 4/16 частки у спірному домоволодінні з припиненням права спільної часткової власності його у цьому домоволодінні є технічно можливим 
та відповідає його частці у праві спільної часткової власності 
на домоволодіння, оскільки розмір частки позивача в спірному домоволодінні визначений, є технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників, виділена земельна ділянка, площею 0,036 га, для обслуговування належного позивачу домоволодіння, погодженого 
із сусідніми землекористувачами, наявна окрема юридична адреса належних позивачу 4/16 часток у спірному домоволодінні, а також відповідачами 
не надано доказів порушення їх прав виділенням в натурі 4/16 часток позивача у спірному домоволодінні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2020 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_3 , посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження 
або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та суди встановили обставини, що мають суттєве значення, 
на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункти 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України), просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій й передати справу 
на новий судовий розгляд.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права, 
що призвело до неправильного вирішення справи.
ОСОБА_3 зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виділення йому в натурі 4/16 частки у спірному домоволодінні, суди попередніх інстанцій здійснили таке виділення за відсутності у матеріалах справи відповідних судово-будівельних або судових земельно-технічних експертиз, з відповідними та допустимими варіантами такого розподілу або із відповідною компенсацією у разі відсутності такої можливості. Також відсутні докази врахування позивачем інтересів усіх співвласників щодо саме наявності в них технічної можливості організації окремого входу, під`їзду, доступу до спільного колодязя питної води та доступу до спільного майна кожного із співвласників.
Також заявник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції 
не враховано її заперечення до позову та доводів апеляційної скарги, щодо неналежності, недопустимості та недостовірності наданих позивачем доказів, оскільки площі приміщень та склад господарських споруд, які бажає виділити позивач частково не співпадають з площами приміщень 
та складом, які були ним отримані на підставі договору купівлі-продажу 
від 17 серпня 2006 року, що, на її думку, свідчить про проведення реконструкцій, перепланувань та добудов. Крім того матеріали справи 
не містять доказів того, що гараж літ. «М», тамбур літ. «ю», водопровід № 2, ворота з хвірткою № 3, огорожа № 4 та каналізація № 10 належать позивачу.
ОСОБА_3 вважає, що спірне домоволодіння не підлягає поділу, оскільки до його складу входять самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна.
Заявник зазначає, що вона не надавала нотаріальної згоди на оформлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, площею 0,0363 га, 
з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Крім того, заявник вважає, що справу було розглянуто без залучення правонаступника позивача, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
Разом із тим, ОСОБА_3 зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував її заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із надзвичайною ситуацією в Україні, пов`язаною із поширенням корона вірусної хвороби - COVID-19 та розглянув справу без її участі, чим, на її думку, позбавив її права на участь у судовому процесі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2021 року було відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи 
№ 495/7160/15-ц із Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Зупинено виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2017 року.
У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 1 травня 2020 року справу № 495/7160/15-ц призначено до розгляду.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 
на касаційну скаргу у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення 
є законними та обґрунтованими.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 4/16 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на земельній ділянці, розміром 1085,0 кв. м, (земельна ділянка не приватизована, державний акт на право власності 
на землю не видавався), та складається в цілому із: кам. бут . житлового будинку літ. «А», житловою площею 103,6 кв. м, загальною площею 
154,7 кв. м; кам. бут. житлового будинку літ. «Б», житловою площею 
53,9 кв. м, загальною площею 70,3 кв. м; кам. бут. житлового будинку літ. «В», житловою площею 10,9 кв. м, загальною площею 36,0 кв. м; кам`яного підвалу літ. «Д», дерев. вбиральні літ. «Є», цегл. сараю літ. «Ж», цегл. літньої кухні літ. «З», дерев. сараю літ. «І», обш. шифер сараю літ. «Л», яч. бет. гаражу літ. «М», саман. літньої кухні літ. «К», споруди № 2-6 на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, зареєстрованого 
в реєстрі за № 3441, право власності зареєстровано у КП «Білгород-Дністровського БТІ» 26 грудня 2006 року, номер запису: 1013 в книзі: 37, реєстраційний номер: 8277177 (а. с. 8, 10, т. 1).
Відповідно до листа КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 16 липня 2014 року № 1073 станом на 31 грудня 2012 року власниками домоволодіння АДРЕСА_1 були: 22/100 часток - ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 1992 року; 19/100 часток - ОСОБА_5 , на підставі договору дарування від 28 лютого 1998 року; 10/100 часток - ОСОБА_4 , на підставі договору дарування від 08 травня 1998 року; 4/16 часток - ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2006 року; 24/100 часток - Білгород-Дністровська міська рада Одеської області 
на підставі реєстраційного посвідчення від 19 липня 1991 року (а. с. 13, т. 1).
Станом на 18 червня 2013 року домоволодіння в цілому складалось із: житлового будинку літ. «А», житловою площею 97,1 кв. м, загальною площею 163,1 кв. м; житлового будинку літ. «Б», житловою площею - 55,4 кв. м, загальною площею 72,1 кв. м, житлового будинку літ. «В», житловою 
площею - 11,4 кв. м, загальною площею 34,5 кв. м, підвалу літ. «Д», убиральні літ. «Є», сараїв літ. «Ж», «І», «Н», літніх кухонь літ. «З», «К», гаражу літ. «М», споруд № 2-10.
Відповідно до листа КП «Білгород-Дністровське БТІ» від 21 січня 2015 року 
№ 55 4/16 часток домоволодіння 
АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 складаються із: житлового будинку літ. «Б», загальною площею 72,1 кв. м, житловою площею 55,4 кв. м; житлового будинку літ. «В», загальною 
площею - 34,5 кв. м; житловою площею - 11,4 кв. м; літньої кухні літ. «К», тамбуру літ. «к», гаражу літ. «М», водопроводу № 2, воріт з хвірткою № 3, огорожі № 4, каналізації № 10 (а. с. 14, т. 1).
Рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 03 грудня 2009 року 
№ 878-V, погоджено передачу земельних ділянок у власність, спільну сумісну власність громадянам м. Білгород-Дністровського для будівництва 
і обслуговування жилого будинку, будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства, згідно списку наведеного у рішенні, зокрема 
і ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 15-17, т. 1).
Висновком КП «Білгород-Дністровське БТІ» щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26 квітня 2016 року № 892 встановлено, що за технічними показниками об`єкт за адресою: 
АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , може бути виділено в натурі в окрему одиницю нерухомості, вказаний склад ідеальної частки ОСОБА_1 , та розраховано залишкові частки інших співвласників (а. с. 122, т. 1).
Відповідно до заяви підписаної ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
та ОСОБА_4 23 квітня 2013 року та посвідченою приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Холудєєвою С. М., зареєстрованою за № № 869, 870, 871, 872, співвласники не заперечували проти оформлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, площею 0,0363 га, з цільовим призначенням для будівництва 
і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а. с. 30, т. 1).
Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради 
від 05 лютого 2015 року № 52 «Про надання окремої адреси частині домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 », на підставі заяви ОСОБА_1 було вирішено надати частині домоволодіння, що складається із: житлового будинку літ. «Б», загальною площею 72,1 кв. м, житловою - 
55,4 кв. м.; житлового будинку літ. «В», загальною площею 34,5 кв. м, житловою - 11,4 кв. м; літньої кухні літ. «К» з тамбуром літ. «к»; гаражу 
літ. «М» та належать ОСОБА_1 , окрему адресу - АДРЕСА_1 . 
У цьому рішенні виконкому міської ради зазначено, що частка ОСОБА_1 відокремлена забором від решти домоволодіння та може бути виділена 
із складу домоволодіння з наданням окремої адреси (а. с. 12, т. 1).
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції 
до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні 
чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Право володіння, користування та розпорядження своїм майном становлять зміст права власності (стаття 317 ЦК України).
Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, 
не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Інститут права спільної власності характеризується множинністю суб`єктів та єдністю об`єкта. Він оформлює відносини з приводу приналежності майна (речі) одночасно кільком особам - суб`єктам відносин власності (співвласникам). Причому відносини спільної власності можуть виникати між будь-якими суб`єктами права власності - фізичними, юридичними особами, державою, територіальними громадами тощо. Суб`єкти права спільної власності, як і будь-який власник, на свій розсуд володіють, користуються і розпоряджаються належним їм майном, але правомочності володіння, користування і розпорядження даним майном вони здійснюють сумісно.
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння 
та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати 
від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України).
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно до його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, 
є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або 
є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку 
статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, 
то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, 
та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них» (у редакції на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проєктних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.
Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, 
що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено.
ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 4/16 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на земельній ділянці, розміром 1085,0 кв. м, (земельна ділянка не приватизована, державний акт на право власності 
на землю не видавався), та складається в цілому із: кам. бут . житлового будинку літ. «А», житловою площею 103,6 кв. м, загальною площею 
154,7 кв. м; кам. бут. житлового будинку літ. «Б», житловою площею 
53,9 кв. м, загальною площею 70,3 кв. м; кам. бут . житлового будинку літ. «В», житловою площею 10,9 кв. м, загальною площею 36,0 кв. м; кам`яного підвалу літ. «Д», дерев. вбиральні літ. «Є», цегл. сараю літ. «Ж», цегл. літньої кухні літ. «З», дерев. сараю літ. «І», обш. шифер сараю літ. «Л», яч. бет. гаражу літ. «М», саман. літньої кухні літ. «К», споруди № 2-6 на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, зареєстрованого 
в реєстрі за № 3441, право власності зареєстровано у КП «Білгород-Дністровського БТІ» 26 грудня 2006 року, номер запису: 1013 в книзі: 37, реєстраційний номер: 8277177 (а. с. 8, 10, т. 1).
ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 22/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається із трьох житлових будинків під літерами: «А» - житловою площею 97,1 кв. м, загальною площею 
163,1 кв. м; «Б» - житловою площею 55,4 кв. м, загальною площею 72,1 кв. м; «В» - житловою площею 11,4 кв. м, загальною площею 34,5 кв. м; надвірних будівель під літерами: «Д» - підвалу, «Є» - убиральні; «Ж, І, Н» - сараї; 
«З, К» - літніх кухонь; «М» - гаражу та споруд № 2–10 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 липня 2014 року 
(а. с. 81, т. 2).
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи 9частина перша статті 76 ЦПК України).
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Звертаючись до суду із цим позовом, ураховуючи уточнення позовних вимог, позивач просив: виділити йому в натурі 1/4 частки в домоволодінні АДРЕСА_1 , які складаються із: житлового будинку «Б», загальною площею 
72,1 кв. м, житловою площею 55,4 кв. м; житлового будинку літ. «В», загальною площею 34,5 кв. м, житловою площею 11,4 кв. м; літньої кухні 
літ. «К», тамбуру літ. «к»; гаражу літ. «М»; воріт з хвірткою № 3, огорожі № 4 
та каналізації № 10; припинити право спільної часткової власності його 
у зазначеному домоволодінні; визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .
У своїх запереченнях та в апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилалась на те, що площа приміщень та склад господарських споруд, які бажає виділити позивач частково не співпадають з площами приміщень та складом, які були ним отримані за договором купівлі-продажу від 17 серпня 2006 року, 
що свідчить, на її думку, про проведення реконструкцій, перепланувань 
та добудов. Не перевірено чи входять до складу спірного домоволодіння самочинно збудовані об`єкти. Не надано належної оцінки рішенню виконкому Білгород-Дністровської міської ради Одеської області «Про надання окремої адреси частині домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 » 
від 05 лютого 2015 року № 52, яким надано окрему адресу частині домоволодіння, що належить ОСОБА_1 (4/16 частки домоволодіння), 
що складається із: житлового будинку літ. «Б», загальною площею 72,1 кв. м, житловою 55,4 кв. м; житлового будинку «В», загальною площею 34,5 кв. м, житловою площею 11,4 кв. м; літньої кухні літ. «К» з тамбуром літ. «к», гаражу літ. «М». Зазначене рішення не містить інформації щодо водопроводу № 2, воріт з хвірткою № 3, огорожі № 4 та каналізації № 10. 
Разом із тим зазначала, що судом не враховано того, що виділ ОСОБА_1 воріт з хвірткою № 3, огорожі № 4, каналізації № 10, які становлять окрему систему життєзабезпечення усього домоволодіння, порушує її право власності на належну їй частку спірного домоволодіння.
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, 
у порушення вимог статей 89, 263-265, 367, 382 ЦПК України на зазначені норми матеріального права уваги не звернув, не перевірив зазначених доводів ОСОБА_10 . 
Разом із тим не встановив, якими частинами спірного житлового приміщення фактично користуються всі співвласники та чи є вони ізольованими, 
чи мають окремий вхід та необхідну сукупність житлових й допоміжних приміщень, чи відповідають вони будівельним нормам. Матеріали справи 
не містять оцінки спірного домоволодіння.
Крім того, у своїх запереченнях та в апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилалась на те, що ні листи КП «Білгород-Дністровського БТІ» від 16 липня 2014 року № 1073 та від 21 січня 2015 року № 55, ні висновок КП «Білгород-Дністровського БТІ» від 26 квітня 2016 року № 892 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна не містять варіантів розподілу спірного домоволодіння з урахуванням інтересів усіх співвласників цього майна, 
а також відсутні висновки щодо можливості поділу спірного домоволодіння у відокремлені частини будинків з самостійним виходом на вулицю.
Частиною першою статті 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов: 1) для з`ясування обставин, 
що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Разом із тим, у порушення вимог статей 12, 102, 103 ЦПК України апеляційний суд не роз`яснив учасникам судового процесу їх право на призначення судової експертизи у справі для з`ясування питання щодо можливості поділу спірного об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна та вирішення питання щодо користування об`єктами, які залишаться у загальному користуванні, якщо такі є, 
чи забезпечення можливості доступу до виділяючих приміщень через приміщення, що належать іншим співвласникам, зокрема, чи стосується 
це приміщень відповідача.
Зважаючи на заперечення відповідача щодо наявного у матеріалах справи висновку КП «Білгород-Дністровського БТІ» від 26 квітня 2016 року № 892 щодо технічної можливості поділу спірного об`єкта нерухомого майна, суд мав обговорити питання щодо необхідності призначення відповідної експертизи для з`ясування технічної можливості поділу спірного об`єкту, проте матеріали справи не містять доказів про з`ясування цих обставин, перевірки зазначених доводів відповідача та висновків судово-будівельних або судових земельно-технічних експертиз.
Отже, суд апеляційної інстанції не з`ясував всі конкретні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення спору та впливають 
на правильність його вирішення.
Тому висновки апеляційного суду про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції є передчасними.
Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.
Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з`ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.
За таких обставин, ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та прийнята з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України 
є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Постанову Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников

Судді:                                                                                               О. В. Білоконь

                                                                                                            О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович