ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/15381/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року (суддя Горбалінський В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                            
                                                              ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  просив:
- визнати рішення, дії чи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо не виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 11.10.2014 по 09.11.2017 року протиправними та дискримінаційними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії – виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 11.10.2014 по 09.11.2017 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Суд вирішив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії – виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 11.10.2014 по 09.11.2017 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У задоволенні інших позовних вимог – відмовити.
Позивачем була подана апеляційна скарга, просить змінити рішення суду першої інстанції доповнивши його в частині зобов`язання відповідача  виплатити пенсію позивачу з проведенням компенсації втрати частини доходу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії – виплатити  недоотриману пенсію позивача за період з 11.10.2014 по 09.11.2017 відповідно до  норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з проведенням компенсації втрати частини доходу.  
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права в частині відмови в задоволенні позовних вимог  стосовно зобов`язання провести виплату пенсії з компенсацією страти частин доходу.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1  ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який видано 18.12.2013 року зі строком дії до 18.12.2023 року.
З 16.01.2008 року позивачу призначено пенсію        за вислугу років, що підтверджується протоколом від 22.01.2008 року № 140.
18.02.2014 року позивач подав до територіального органу Пенсійного фонду України власноруч написану заяву з проханням виплатити пенсію за півроку у зв`язку з виїздом за кордон та припинити виплату пенсії.
19.02.2014 року управлінням Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська винесено розпорядження № о/р 173426 про виплату позивачу пенсії за 6 місяців наперед та припинення виплати пенсії на підставі ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В лютому 2014 року позивач знятий з реєстраційного обліку за місцем проживання.
Відповідно до даних атестату, наявного в пенсійній справі позивача, пенсію позивачу виплачено по 31.08.2014 року.
У квітні 2014 року позивач виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю.
09.11.2017 року представник позивача, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, подав до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі заяву про поновлення виплати пенсії позивачу. До заяви про поновлення виплати пенсії надано довіреність, паспорт, НОМЕР_1 , трудова книжка, пенсійне посвідчення ОСОБА_1 , оригінал заяви про поновлення виплати пенсії з 09.2014 року.
Листом №2174/03/21 від 15.11.2017 року Лівобережного об`єднаного УПФУ в м. Дніпрі повідомлено позивача  про те, що заява щодо поновлення виплати пенсії за віком не підлягає розгляду, оскільки він  звернувся для поновлення пенсії не особисто, а через довірену особу, та не надав підтверджуючих документів проживання в Україні на законних підставах.          
Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 р. позов задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в поновленні ОСОБА_1 пенсії, що оформлено розпорядженням про відмову в поновленні виплати пенсії від 18.10.2018 року і повідомленням від 19.10.2018 року № 1056/03-09/26 про відмову у поновленні виплати пенсії  ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту звернення із заявою 09.11.2017 р.; позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за віком  з 11.10.2014 року по 08.11.2017 року залишено без розгляду; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.10.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 р. в справі № 160/3084/19 залишено без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2019 року в справі № 160/3084/19  за позовом ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  про визнання протиправним рішення,  зобов`язання вчинити певні дії залишено без змін.          
Позивач, вважаючи, що позовні вимоги в частині зобов`язання        Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії за віком з 11.10.2014 року по 08.11.2017 року  підлягають розгляду по суті, звернувся до суду із даним позовом. 
Задовольняючи позов частково, в частині відмови в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачем пенсію не отримано з власної вини, а не з вини пенсійного органу, суд доходить висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог в частині компенсації втрати частини доходу.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції в цій частині не погоджується.
За національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.  Конституція України  та  Закон № 1058-ІV  гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.
При первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені  статтею 49 Закону № 1058-IV.
При цьому законодавцем було чітко встановлено, що поновлення виплати пенсії проводиться протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.
Водночас відповідно до пункту 3 резолютивної частини  Рішення від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 Конституційний Суд України  звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до  Конституції України  (254к/96-ВР) положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.
У справі, яка розглядається, відповідач не наводить жодних доказів того, що:
- відповідачем або іншими суб`єктами владних повноважень України розроблялися та були прийняті акти, спрямовані на врегулювання ситуації, яка виникла після винесення  рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009;
- наявна вина позивачки у припиненні виплати пенсії;
- підстава, яка зумовила припинення пенсії, була правомірною (конституційною);
- існують положення  закону, який зобов`язує позивачку вживати будь-які дії (подавати заяви, ініціювати позови до суду тощо) для поновлення виплати пенсії, виплата якої була їй припинена Пенсійним фондом України саме на підставі, яка в подальшому була визнана компетентним органом (Конституційним Судом України) неконституційною.
Зазначене відповідає правовій позиції Верхового Суду, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18.
Оскільки у випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені  статтею 49 Закону № 1058-IV, висновки суду першої інстанції про те, що що позивачем пенсію не отримано з власної вини є помилковими. 
Спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме  стаття 46 Закону № 1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставою для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії змінити.
Абзац другий резолютивної частини викласти наступним чином: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії – виплатити  недоотриману пенсію позивача за період з 11.10.2014 по 09.11.2017 відповідно до  норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з проведенням компенсації втрати частини доходу.  
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Постанова у повному обсязі складена 26 травня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш