Справа № 344/13565/20 
Провадження № 22-ц/4808/828/21 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               судді-доповідача        Бойчука І.В.,
               суддів:                Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,
               секретаря                Пацаган В.В.,
з участю                представника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою  ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Тарасенка Василя Сергійовича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2021 року під головуванням судді Шамотайла О.В. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського МНО Горай О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Представник  ОСОБА_1 адвокат Тарасенко В.С. 19.04.2021 подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначив, що на розгляді Івано-Франківського міського суду перебуває цивільна справа за вищевказаним позовом, а невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Так, постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів О.Л. від 08.04.2021 відкрито виконавче провадження №65039170 з примусового виконання виконавчого напису № 11656, вчиненого 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського МНО Горай О.С., про звернення стягнення з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Вердикт Капітал»заборгованості у розмірі 20 299,62 грн, та на підставі такої постанови на даний час з ОСОБА_1 на користь товариства здійснюються відрахування із заробітної плати.
Невжиття такого заходу забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа може призвести до протиправного стягнення з ОСОБА_1  коштів, обов`язок сплачувати які у нього відсутній, а у випадку задоволення позову, йому доведеться додатково звертатися з позовом про відшкодування завданих збитків, що буде пов`язано з додатковими витратами. Також невжиття вказаного заходу забезпечення позову може мати  наслідком додаткові фінансові втрати ОСОБА_1 , пов`язані із здійсненням витрат виконавчого провадження. Стягнення із заробітної плати суми боргу, з якою  ОСОБА_1  не погоджується, ставить його та його сім`ю у важке фінансове становище, оскільки заробітна плата є єдиним джерелом доходу позивача та на його утриманні знаходиться дружина і двоє неповнолітніх дітей.        
У заяві просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 11656, вчиненого 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського МНО Горай О.С., про звернення стягнення з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Вердикт Капітал»заборгованості у розмірі 20 299,62 грн в рамках виконавчого провадження № 65039170 до набрання законної сили судовим рішенням Івано-Франківського міського суду у справі за позовом  ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського МНО Горай О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви.
У апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.
Зазначає, що суд першої інстанції не у повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що предметом судового розгляду є оскарження рішення приватного виконавця у виконавчому провадженні, в той час як мова йшла про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа у виконавчому провадженні № 65039170, розпочатому 08.04.2021.
Суд першої інстанції помилково ототожнює порядок оскарження дій, бездіяльності та рішень державного виконавця з підставами та процесуальним порядком забезпечення позову.
Поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує порядок та підстави зупинення вчинення виконавчих дій, взагалі не передбачає можливість зупинення виконавчого провадження за заявою сторони цього провадження, тому помилковим є висновок суду щодо ненадання доказів звернення до виконавця із заявою про зупинення виконавчого провадження та оскарження відмови у такому зупиненні. Натомість у вказаній статті закону передбачено зупинення вчинення виконавчих дій саме у зв`язку із зупиненням судом стягнення на підставі виконавчого документа.
Не відповідають обставинам справи висновки суду на відсутність пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення, оскільки у заяві про забезпечення позову міститься пропозиція не застосовувати зустрічне забезпечення з огляду на те, що зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа відповідачу не можуть бути завдані збитки. Матеріали справи не містять жодних даних про можливість завдання збитків відповідачу у разі такого забезпечення позову та в чому саме такі можуть полягати. Також матеріали справи не містять доказів наявності випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.
Вказує, що обраний вид забезпечення позову передбачений ЦПК України та є співмірним із заявленими позовними вимогами, належно обґрунтований та на підтвердження наявності підстав для застосування такого виду забезпечення позову надано докази, а саме копія постанови про відкриття виконавчого провадження та витяг з автоматизованої системи виконавчих проваджень. Тому не відповідають обставинам справи висновки суду щодо відсутності належного обґрунтування необхідності зупинення стягнення на підставі виконавчого документа та будь-яких доказів, що підтверджують наявність підстав для такого.
Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 11656, вчиненого 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського МНО Горай О.С., про звернення стягнення з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Вердикт Капітал»заборгованості у розмірі 20 299,62 грн в рамках виконавчого провадження № 65039170 до набрання законної сили судовим рішенням Івано-Франківського міського суду у справі за позовом  ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського МНО Горай О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.
Представник ТОВ «Вердикт Капітал» та приватний нотаріус Житомирського МНО Горай О.С.в засідання апеляційного суду не з`явилися, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. 
Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з їх неявкою не вбачає.
Вислухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Згідно виконавчого напису № 11656, вчиненого 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського МНО Горай О.С., з ОСОБА_1  на користь ТОВ «Вердикт Капітал»стягнуто заборгованість за період з 16.01.2019 по 11.03.2020 у розмірі 19 649,62 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредита 13 032,80 грн, строкова заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом 6 616,82 грн, а також плата за вчинення виконавчого напису в сумі 650 грн, а всього 20 299,62 грн (а.с. 38).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів О.Л. від 08.04.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника № 65039170 при примусовому виконанні виконавчого напису № 11656, вчиненого 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського МНО Горай О.С., звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які він отримує в ІНФОРМАЦІЯ_1 , із відрахуванням у розмірі 20 % із його заробітної плати (а.с. 81-85). 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить обґрунтування необхідності зупинення стягнення на підставі виконавчого напису та наведення відповідних підстав та доказів. До заяви не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність підстав для зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, окрім того не надано суду доказів, що сторона зверталася до державного виконавця із заявою про зупинення виконавчого провадження, що у задоволенні його заяви було відмовлено і ним було оскаржене відповідне рішення держвиконавця до суду. Окрім того, позов стосується оскарження юридичної дії, а забезпечення спрямоване на здійснення дії щодо припинення стягнення грошових коштів, тобто, задоволення такої заяви не відповідатиме усталеній судовій практиці, а також представником не заявлено пропозицій щодо зустрічного забезпечення. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення, ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся,в разі задоволення позову.
Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.
На обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник посилався на наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, за яким вчиняються виконавчі дії щодо стягнення коштів з його заробітної плати, а у випадку задоволення позову, йому доведеться додатково звертатися з позовом про відшкодування завданих збитків, що буде пов`язано з додатковими витратами. Невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком додаткові фінансові втрати ОСОБА_1 , пов`язані із здійсненням витрат виконавчого провадження, а стягнення із заробітної плати суми боргу, з якою останній не погоджується, ставить його та його сім`ю у важке фінансове становище, оскільки заробітна плата є єдиним джерелом доходу позивача та на його утриманні знаходиться дружина і двоє неповнолітніх дітей. 
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення,ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. 
Судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи містять докази, які вказують на здійснення заходів щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса, який в повному обсязі оскаржується ОСОБА_1 . 
У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
ОСОБА_1 звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Враховуючи, що приватним виконавцем здійснюються заходи щодо примусового виконання виконавчого напису № 11656, виданого 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського МНО Горай О.С., а позивач оскаржив такий виконавчий напис в судовому порядку, оскільки вважає, що такий виконавчий напис здійснено з порушенням норм чинного законодавства, тому існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 29 квітня 2020 року в справі № 285/2445/18 (провадження № 61-45537св18), від 16 вересня 2020 року в справі № 344/6384/18 (провадження № 61-2347св19), від 17 листопада 2020 року в справі № 766/25403/18 (провадження № 61-5718св19), від 21 січня 2021 року в справі № 363/1448/20 (провадження № 61-15118св20) в подібних правовідносинах.
Таким чином, заявником наведено з наданням доказів на підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Також враховуючи наведене та те, що ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує порядок та підстави зупинення вчинення виконавчих дій, не передбачено зупинення виконавчого провадження у зв`язку з поданням позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, окрім як зупинення саме судом стягнення на підставі виконавчого документа, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо ненадання доказів звернення до виконавця із заявою про зупинення виконавчого провадження та оскарження відмови у такому зупиненні. 
Між сторонами у справі виник спір щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за яким вчиняються виконавчі дії, за наслідками яких може бути позбавлено позивача ефективного захисту у межах розгляду цієї справи, вирішення якої у разі виконання виконавчого напису фактично втратить правовий сенс та призведе до виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій. Обраний заявником вид забезпечення позову передбачений ЦПК України та є співмірним із заявленими позовними вимогами.
У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення. Крім того, у відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України відповідач не позбавлений права звернутися з клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення надавши докази, які можуть стверджувати про наявність обставин для такого забезпечення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення заяви представника  ОСОБА_1 та вжиття заходів забезпечення позову.
Керуючись ст. 374, 376, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 11656, вчиненого 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю«Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 20 299,62 грн в межах виконавчого провадження № 65039170 до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю«Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.Д. Фединяк 
       В.А. Девляшевський