ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" червня 2021 р.           Справа№ 911/1353/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Кравчука Г.А. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Київської області від 05.11.2020 (повний текст складено 24.11.2020)
у справі № 911/1353/20 (суддя Сокуренко Л.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№119)
про стягнення 54  898,66 грн,

УСТАНОВИВ:
У травні 2020 року  Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі  - позивач) звернулось до Господарського суду  Київської області з позовом до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№119)" (далі - відповідач) про стягнення 54 898,66 грн, у тому числі: 43 024,71 грн. пені, 4 087,94 грн.  3 %річних та 7 789,01 грн інфляційних втрат коштів. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №1111/16-БО-17 постачання природного газу від 15.12.2015 в частині своєчасної оплати природного газу.
Рішенням Господарського суду Київської області від 0 листопада 2020 року у позові відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія  "Нафтогаз України"  подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому положення ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"  на відповідача не поширюються; матеріали справи не містять доказів того, що відповідач є теплопостачальною організацією та має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання для виробництва теплової енергії, отже, позивачем правомірно нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати коштів. Також судом не було правові позиції Вищого господарського суду України, викладені в постанові у справі №910/15010/16.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22 лютого 2021 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом десяти днів з дня вручення ухвали, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута  у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.
Відповідач отримав копію ухвали 04.03.2021, що підтверджується поштовим  повідомленням про вручення, однак не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021, на підставі службової записки секретаря судової палати,  призначено повторний автоматизований розподіл справи  у зв`язку із перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Ткаченка Б.О. на лікарняному.
Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді  Козир Т.П., суддів  Коробенка Г.П., Кравчука Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до свого провадження.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та  вірно встановлено судом першої інстанції, 15 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", на даний час Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як постачальником, та Державним підприємством "Підприємство Бориспільської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (119)", на даний час  Державне підприємство "Підприємство державної кримінальної-виконавчої служби України (№119)", як споживачем, був укладений договір № 1111/16-БО-17 постачання природного газу (далі - договір). Пунктами 1.1 - 1.3 зазначеного правочину (з урахуванням додаткової угоди) сторони узгодили, що постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (надалі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. 
Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами. За цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "НАК "Нафогаз України" на митну територію України).
До договору сторонами були укладено Додаткові угоди №1 від 31.12.2015, №2 від 29.01.2016, №3 від 22.02.2016 якими змінювались ціна газу, обсяги поставки, порядок обліку газу, порядок і умови передачі газу, порядок  проведення розрахунків тощо.
Згідно з пунктом 2.1 та підпунктом 2.1.2 договору, постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 36 тис.куб.м. (тридцять шість тисяч куб.м). Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця поставки газу в установленому порядку.
Відповідно до п. 3.1 договору(з урахуванням додаткових угод), постачальник передає споживачу газ на газорозподільних станціях (ГРС) ПАТ "Укртрансгаз" або у точці балансового розмежування (для об`єктів, які безпосередньо приєднані до магістральних трубопроводів ПАТ "Укртрансгаз".
Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання - передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.
Пунктом 3.4 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу.
Ціна природного газу на дату  укладання становила 7924,18 грн (п.5.2 договору), з 01.01.2016 - 7914,60 грн (додаткова угода №1), з 01.02.2016 - 7723,80 грн (додаткова угода №2) та з 01.03.2016 - 7743,00 грн (додаткова угода №3). 
Відповідно до п. п. 6.1 та 6.2 договору(з урахуванням додаткових угод), оплата планових обсягів газу з урахуванням вартості транспортування магістральними  трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз" здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у  національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 10.3 договору).
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до  31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12 договору).
На виконання умов договору  позивачем протягом січня-березня 2016 року було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 235814,04грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 108 952,39 грн, від 29.02.2016 на суму 68394,25грн та  від 31.03.2016 на суму 58467,40 грн, а покупцем прийнято вказаний природний газ. Акти підписані представниками обох сторін, підписи яких скріплені печатками товариств.
Отриманий природний газ відповідач оплатив у повному обсязі, однак, з порушенням встановлених договором строків, здійснюючи платежі у період з 27.09.2016 по 27.10.2016, що підтверджується доданими до позовної заяви розрахунком заборгованості та довідкою по  операціях за період з 01.12.2015 по 31.12.2019.
У зв`язку із порушенням строків оплати позивач, відповідно до умов договору, здійснив нарахування пені у розмірі 43 024,71 грн пені, 4 087,94грн  3 %річних та 7 789,01 грн інфляційних втрат коштів по кожному акту окремо, з врахуванням сплачених відповідачем сум, та звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на правовідносини сторін поширюється дія положень ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому пеня, 3% річних та інфляційні не підлягають нарахуванню і стягненню.
Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є  договори та інші правочини.
Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору №111/16-БО-17 постачання природного газу, який за своєю правовою природою є договором поставки енергоносіїв приєднаними мережами.
Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був чинним і обов`язковим для сторін.
Договір також відповідає вимогам статті 714 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.  До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до частин 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.  Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.  У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором постачання природного газу  та стягнення з боржника пені, процентів річних та інфляційних.
З матеріалів справи, а саме: довідки "Операції по Підприємство ДКВС України №119" з 01.12.2015 по 31.12.2019  та Розрахунку штрафних санкцій, 3% річних  та інфляційних за договором вбачається, що відповідач за отриманий у січні-березні 2016 року природний газ  розрахувався в повному обсязі 27.10.2016, з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору купівлі-продажу, по кожному з актів.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Так, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім цього, у сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до пункту 8.2 договору, у разі невиконання споживачем умов п. 6.1 цього договору, постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
У зв`язку із порушенням строків оплати позивачем, на підставі наведених норм ЦК України, ГК України та умов договору, нараховані та заявлені до стягнення з відповідача пеня у розмірі 43 024,71 грн. пені, 4087,94 грн.  3 %річних та 7 789,01 грн інфляційних втрат коштів по кожному акту приймання-передачі  природного газу. 
Однак, 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Згідно норм ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.
Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання"  визначено, що теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.
З  матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов пункту 1.2 договору (в редакції додаткової угоди №1) газ, що продається за цим договором, використовується  споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.
У актах приймання-передачі також вказано, що позивач передає, а відповідач приймає природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами. 
Отже, за встановлених обставин відповідач є теплогенеруючою організацією, а придбаний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась бюджетними установами та організаціями, що позивачем не спростовано.
Наявність чи відсутність відповідної ліцензії, у даному випадку, не випливає на статус відповідача, як теплогенеруючої організації, оскільки ліцензуванню, зокрема, не підлягає вироблення теплової енергії для власних цілей.
Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
З наведених норм вбачається, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості (проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості) необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.
Разом з тим, частиною 3 статті 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто, до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Враховуючи викладене та беручи до уваги встановлені обставини погашення заборгованості за договором купівлі-продажу до набрання чинності Законом (до 30.11.2016) та поширення на відповідача дії Закону, апеляційний господарський суд  погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нараховані позивачем суми пені, 3% річних та інфляційні втрати коштів не підлягають стягненню з відповідача згідно з ч. 3 ст. 7 Закону, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Апеляційним господарським судом, з огляду положення статті 236 ГПК України,  при розгляді даної справи враховані висновки Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії",  які викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі №905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 05.08.2019 у справі №927/934/18, від 21.05.2020 у справі №910/5501/19, від 27.05.2020 у справі №910/17428/18, від 29.05.2020 у справі №920/706/19 та інших.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами  для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду  Київської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні. 
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 05 листопада 2020 року - без змін.
2. Справу повернути до Господарського суду Київської області.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 14.06.2021.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                Г.А. Кравчук