Постанова                                                   
Іменем  України 
 
19 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 607/11083/19
провадження № 61-14312св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач -     ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
треті особи: Друга Тернопільська державна нотаріальна контора, Державний нотаріус Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцький Андрій Ярославович, ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року у складі судді Ромазана В. В. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року у складі колегії суддів:  Бершадська Г. В., Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                       ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем, зобов`язання видати свідоцтво на спадкове майно, провести реєстрацію спадкового майна, треті особи: Друга Тернопільська державна нотаріальна контора, Державний нотаріус Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцький Андрій Ярославович, ОСОБА_3 .
На обґрунтування позову зазначив, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на наступне майно: двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Fiat Punto», 2007 року випуску; гараж № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Гарант», розташованому за адресою: с. Байківці, вул. 15 Квітня, 1 Тернопільського району Тернопільської області; земельну ділянку, площею 0,19 га, розташовану в АДРЕСА_2 та зведений на даній земельній ділянці незавершений будівництвом житловий будинок.
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 були його дружина - ОСОБА_2 та його мати - ОСОБА_5 . 
У 2017 році ОСОБА_5 померла. За життя остання оформила заповіт, згідно якого заповіла належне їй майно своїй доньці - ОСОБА_3 , але позивач зазначає, що він має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері (незалежно від змісту заповіту).
Порозумітись щодо розподілу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , а потім і після смерті ОСОБА_5 спадкоємцям не вдалося. 
Позивач зазначає, що на даний час він не має можливості оформити спадщину, яку успадкував після смерті матері, оскільки ОСОБА_2 не оформила спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_4 та не надала оригіналів документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. 
ОСОБА_5 також не оформила своїх спадкових прав на майно, успадковане нею після смерті ОСОБА_4 .  
Уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати його спадкоємцем ј частки спадкового майна матері                      ОСОБА_5 у спадщині її сина ОСОБА_4 ; 
- зобов`язати державного нотаріуса Рудницького А. Я. видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на ј частину спадщини його матері у спадщині її сина та брата позивача - ОСОБА_4 , а саме: свідоцтво про право на ј частину двокімнатної квартири по АДРЕСА_1 та на ј  частину автомобіля марки «FiatPunto», 2007 року випуску, земельну ділянку, площею 0,19 га, розташованої в АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 956068961252), незавершене будівництво житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 944488861252), гараж № НОМЕР_1 , розташований за адресою: с. Байківці, вул. 15 Квітня, 1, Тернопільського району Тернопільської області , в гаражному кооперативі «Гарант»; 
- зобов`язати ТОВ «МБТІ» зареєструвати право власності на вищевказане майно за ОСОБА_1 ; визнати право власності на Ѕ частину у спадщині ОСОБА_4 за його матір`ю   ОСОБА_5 ; 
-зобов`язати державного нотаріуса Рудницького А. Я. видати свідоцтво про право на Ѕ частину у спадщині ОСОБА_4 його матері ОСОБА_5 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року позов задоволено частково. 
Визначено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/16 частки у спадщині, яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яка є спадкоємцем ј частки у спадщині, яка відкрилась після смерті її сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У задоволенні позовних вимог про зобов`язання провести реєстрацію спадкового майна  та видати свідоцтво на спадкове майно відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи частково позов та визначаючи ОСОБА_1 спадкоємцем 1/16 частки у спадщині матері, яку вона набула після смерті сина                    ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері (незалежно від змісту заповіту), яка не оформила спадкових прав на майно, успадковане нею після смерті сина. 
Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості.
Не погодившись із вказаним рішенням,  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року в частині задоволення позовних вимог скасовано і ухвалено у справі нове рішення, яким визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла                 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/8 частину спадкового майна, яка становить 1/16 частину в:
- квартирі АДРЕСА_1 .
- земельній ділянці, площею 0,19 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), що знаходиться в АДРЕСА_2 , з кадастровим номером 6125280600:02:001:5140.
-  незавершеному будівництвом (готовністю 31%) житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 .
- гаражі № НОМЕР_1 , що в с. Байківці Тернопільського району, Тернопільської області по вул. 15 Квітня, 1 в гаражному кооперативі «Гарант».
-  автомобілі «Fiat Punto» 1.2, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .
В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.                                                                                                                                                  
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалюючи нове судове рішення в цій частині, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції вірно встановив характер спірних правовідносин, які виникли щодо успадкованого матір`ю майна, однак резолютивну частину виклав таким чином, що виключає можливість зареєструвати успадковане ОСОБА_1 майно на себе.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
25 вересня 2020 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті) ОСОБА_2  подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року. 
 
З урахуванням уточненої касаційної скарги від 05 листопада 2020 року заявник просить суд скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.
 
Вважає, що судами попередніх інстанцій ухвалені судові рішення в оскаржуваній частині без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
16 грудня 2020 року на адресу Верховного Суду від  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
01 грудня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що  ОСОБА_4 з 14 липня 1978 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .
За час шлюбу вони набули наступне майно:
- квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу укладеного 13 квітня 1992 року за реєстром № 4-16; право власності зареєстровано Тернопільським МБТІ № 816;
- транспортний засіб марки «Fiat Punto», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 видане 12 червня 2008 року);
-земельну ділянку площею 0,19 га, кадастровий номер 6125280600:02:001:5140, в  АДРЕСА_2 , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі договору купівлі-продажу укладеного 24 червня 2016 року;
- незавершений будівництвом будинок (готовністю 31 %) в АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу укладеного 24 червня 2016 року ;
-гараж №  НОМЕР_1 в Гаражному кооперативі «Гарант» по вул. 15 Квітня, 1 (свідоцтво про право власності САВ № 154526 від 19 січня 2007 року).
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і після його смерті відкрилась спадщина за законом на Ѕ частку вказаного майна.
 
Спадкоємцями першої черги в рівних частках були мати ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та його дружина - ОСОБА_2 , які у встановлений законом строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.
ОСОБА_5 була матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (позивач), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (спадкодавець), ОСОБА_3 , 1953 року народження (третя особа).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла і після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі і на ј частину успадкованого нею майна після смерті сина ОСОБА_4 , на яке вона не оформила своїх спадкових прав.
За життя (17 червня 2011 року) ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3 
ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняла, подавши 07 листопада 2017 року у Першу Тернопільську державну нотаріальну контору відповідну письмову заяву.
Спадкоємцем майна ОСОБА_5 є також її непрацездатний син                   ОСОБА_1 , який прийняв спадщину, подавши 05 січня 2018 року до нотаріальної контори відповідну заяву.
Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцького А. Я. від 26 березня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері - ОСОБА_5 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно на ім`я спадкодавця.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визнати у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).
                        
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
                        
Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).
 
Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
 
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.
 
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
                        
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
 
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
 
У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. 
 
Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі                                           № 910/17792/17). 
Встановлено, що за життя (17 червня 2011 року) ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3 
ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняла, подавши 07 листопада 2017 року у Першу Тернопільську державну нотаріальну контору відповідну письмову заяву.
Спадкоємцем майна ОСОБА_5 першої черги за законом є також її непрацездатний син ОСОБА_1 (позивач у справі), який прийняв спадщину, подавши 05 січня 2018 року до нотаріальної контори відповідну заяву.
Встановлено, що предметом розгляду у цій справі є спадкові правовідносини, що виникли після смерті ОСОБА_5 - матері позивача, оскільки                   ОСОБА_1 просив суд визнати його право на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_5 .
Таким чином, ОСОБА_3 як спадкоємиця за заповітом після смерті ОСОБА_5 , прийнявши спадщину у передбачений законом строк і спосіб, є особою, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги                    ОСОБА_1 , який відшукує своє право на частку у спадковому майні, яке є предметом заповіту на користь  ОСОБА_3 .
Разом із тим,   ОСОБА_3 в якості відповідача/співвідповідача у справі не залучена.
При цьому слід ураховувати, що всі позовні вимоги, заявлені                    ОСОБА_1 , є нерозривними та взаємопов`язаними.
Вказані обставини, на думку колегії суддів Верховного Суду, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вимоги до належного відповідача не заявлені.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Частиною першою статті 412 ЦПК України встановлено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Зважаючи на те, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року та постанова Тернопільського апеляційного суду від 27 серпня 2020 рокуухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, вказані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року скасувати.
 
Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Друга Тернопільська державна нотаріальна контора, Державний нотаріус Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцький Андрій Ярославович, ОСОБА_3 , про визнання спадкоємцем, зобов`язання видати свідоцтво на спадкове майно, провести реєстрацію спадкового майна, визнання права власності у спадщині відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                               В. С. Жданова
 
А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун