УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 689/1813/20
Провадження № 22-ц/4820/886/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 травня 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 689/1813/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2021 року (суддя Шевчик О.М.).
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначалось, що у зв`язку з окупацією Російською Федерацією АР Крим, позивач продав свій будинок в с. Огородне Роздільнянського району АР Крим та переїхав до сина ОСОБА_4 у с. Соколівка Ярмолинецького району Хмельницької області.
Вказував, що кошти від продажу будинку та заощадження він віддав сину, який витратив на перепланування свого будинку та придбання автомобіля. Зазначав, що після чергового конфлікту син заборонив йому з`являтися до нього додому, та на даний час він проживає в падчерки.
Посилався на те, що він є внутрішньо переміщеною особою, особою з інвалідністю ІІІ групи, непрацездатним, має скрутне матеріальне становище, в нього відсутні інші джерела доходу, крім пенсії, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів.
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути щомісячно, аліменти на його утримання з кожного відповідача в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність.
Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення з кожного аліментів на його утримання в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вважає оскаржуване рішення суду незаконним і таким, що не узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами. Посилається на те, що суд безпідставно взяв до уваги покази його колишньої дружини, оскільки вона є заінтересованою особою. Зазначає, що він є особою з інвалідністю, а тому відповідно до чинного законодавства України має право на утримання від дітей. Вказує, що ст.ст. 202, 203, 205, 206 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо відповідачів, а тому відсутні підстави для стягнення з повнолітніх дітей аліментів на його користь.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Ярмолинецької райдержадміністрації від 19.07.2018 № 0000581558; є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок загального захворювання (безтерміново), що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії № 016936 та посвідченням, виданим Управлінням Пенсійного фонду України в Роздольненському районі АР Крим серії НОМЕР_1 від 21.02.2007 (а.с. 7, 12, 13).
Відповідно до інформації ГУ ПФУ в Хмельницькій області позивач отримує пенсію, яка складає 2137 грн 48 коп (а.с. 16).
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є дітьми позивача, що підтверджується свідоцтвами про народження: серії НОМЕР_2 від 24.09.2020, серії НОМЕР_3 від 24.09.2020 та серії НОМЕР_4 від 24.09.2020, відповідно (а.с. 8-11).
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що зазначене право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі й не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.
Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.
Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2020 року – 1638 грн, з 01 липня – 1712 грн, з 01 грудня – 1769 грн.
Як встановлено судом першої інстанції, розмір пенсії позивача як особи з інвалідністю третьої групи станом на травень 2020 року становив 2137,48 грн, що перевищує розмір прожиткового мінімуму.
Отже, виходячи із встановлених обставин справи, позивачем не надано доказів на підтвердження перевищення його щомісячних витрат розміру пенсії, тому відсутні підстави для покладення на відповідачів обов`язку щодо його утримання як непрацездатного та брати участь у додаткових витратах згідно із ст. 203 СК України.
За приписами частин першої, третьої статті 12, статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, відповідачами не надано належних, допустимих доказів, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин щодо ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків, і з цього приводу, є підставними доводи апеляційної скарги.
Покази свідка ОСОБА_5 достовірно та достатньо не підтверджують обставин щодо ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід викласти в редакції цієї постанови.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди заявника із ухваленим у справі судовим рішенням.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 травня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай