П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/1783/20	

Категорія справи: 106030000	                            Головуючий в 1 інстанції:Лебедєва Г. В.                                      Місце ухвалення рішення: м. Миколаїв    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –     ОСОБА_1 
–          Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року  по справі за позовом ОСОБА_2  до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 в якому просить:
- визнати бездіяльність  Міністерства оборони України щодо невиплати позивачу надбавки за вислугу років, грошових сум на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань протиправною; 
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу надбавку за вислугу років, грошову допомогу на оздоровлення та грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 3 роки затримки: за 2018р., 2019р. та 2020р., виходячи з передбаченого законом грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 19.01.2018 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Міністерством оборони України протиправно не нараховано та не виплачено надбавку за вислугу років, грошову допомогу на оздоровлення та грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 3 роки затримки: за 2018, 2019 та 2020 роки, що і стало підставою для звернення позивача з вказаним позовом до суду.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності відповідача - Міністерства оборони України щодо невиплати позивачу надбавки за вислугу років, грошових сум на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань протиправною; зобов`язання відповідача - Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу надбавку за вислугу років, грошову допомогу на оздоровлення та грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 3 роки затримки: за 2018р., 2019р. та 2020р., виходячи з передбаченого законом грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 19.01.2018р. - відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що йому безпідставно не виплачено грошову допомогу на оздоровлення та грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 3 роки затримки: за 2018р., 2019р. та 2020р., хоча рапорти про дані нарахування подавалися. При цьому вказує про ті ж обставини про які зазначено у позові.
Приймаючи до уваги, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, 20.07.2017 року між ОСОБА_2 та Міністерством оборони України в особі командира 56 окремої мотопіхотної бригади полковника ОСОБА_3 було укладено Контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 6 місяців.
Відповідно до даного Контракту позивач перебував на посаді кулеметника 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 з 20 липня 2017 року по 19 січня 2018 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2018 року №17 позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з закінченням Контракту.
Після отримання наказу про звільнення позивач дізнався, що при звільненні йому не було виплачено надбавку за вислугу років, матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, у зв`язку з чим звернувся до відповідача з заявою про надання інформації про нараховані та несплачені суми грошового забезпечення при звільненні з військової служби. 
Фінансово - економічне управління командування сухопутних військ Збройних Сил України листом від 08.02.2019 року повідомило позивача про те, що при звільненні з військової служби старшині ОСОБА_2 виплачено належне грошове забезпечення, у тому числі, грошове забезпечення за грудень 2017 року в сумі 7310,80 грн - 25.12.2017 року, грошове забезпечення за січень 2018 року (по день виключення зі списків особового складу частини) у сумі 4480,82 грн. -27.02.2018 року. Грошова допомога для оздоровлення за 2018 рік заявнику не виплачувалась у зв`язку з відсутністю відповідного наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виплату зазначеної допомоги (рапорт військовослужбовця про виплату грошової допомоги для оздоровлення у військовій частині відсутній). Командиром військової частини НОМЕР_1 не прийнято рішення щодо виплати заявнику матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, оскільки заяву про виплату цієї допомоги не зареєстровано, підтверджуючих документів не надано, відповідно підстави для її виплати відсутні.
Крім того, фінансово - економічне управління командування сухопутних військ Збройних Сил України листом від 16.10.2019 року повідомило позивача про те, що при звільненні з військової служби старшині ОСОБА_2 виплачено належне грошове забезпечення, у тому числі, грошове забезпечення за грудень 2017 року в сумі 7310,80 грн - 25.12.2017 року, грошове забезпечення за січень 2018 року (по день виключення зі списків особового складу частини) у сумі 4480,82 грн. -27.02.2018 року. Грошова допомога для оздоровлення за 2018 рік заявнику не виплачувалась у зв`язку з відсутністю відповідного наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виплату зазначеної допомоги (рапорт військовослужбовця про виплату грошової допомоги для оздоровлення у військовій частині відсутній). Командиром військової частини НОМЕР_1 не прийнято рішення щодо виплати заявнику матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, оскільки заяву про виплату цієї допомоги не зареєстровано, підтверджуючих документів не надано, відповідно підстави для її виплати відсутні.
Позивач дізнався, що при звільненні йому не було виплачено надбавку за вислугу років, матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивач в межах 2018 року, у встановленому порядку, не подав до ВЧ НОМЕР_1 заяви (рапорту) про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2018 рік,  а отже втратив  право на отримання цієї грошової допомоги. 
Також зазначив, що накази про виплату матеріальної допомоги видаються військовою частиною виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату, як то передбачено Наказу № 65, які, як повідомлено відповідачем, не було доведено, а тому прийшов до висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 правомірно відмовлено позивачу у виплаті вказаної матеріальної допомоги за 2018 рік, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Крім того, відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу надбавку за вислугу років за 2018р., 2019р. та 2020р.позивачу  з серпня 2017 року по січень 2018 року, оскільки така нарахована та виплачена в розмірі 10% від посадового окладу, що підтверджується матеріалами справи.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-XII).
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі - Постанова №704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пп. 3 п. 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, серед іншого, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за три роки затримки: за 2018 р, 2019 р., 2020 р. рік та її стягнення, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.
Пунктом 2  постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07.11.2007  (далі Постанова №1294) визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Підпунктом 3 пункту 5 Постанова №1294 передбачено надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати    військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Відповідно до п. 33.1, п. 33.2, п.33.3  Інструкції №260  особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.
Таким чином, відповідно до викладених приписів  Інструкції №260  виплаті вказаної допомоги передує подання відповідної заяви військовослужбовцем.
При цьому судом першої інстанції встановлено, що позивачем заява (рапорт) на виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань не подавалася.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 7, 9 наказу Міністерства оборони України від 15.02.2018 року №65 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік" витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2018 році здійснювати за нормами, установленими нормативно-правовими актами, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такого порядку щодо здійснення виплат: у першу чергу - розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; у другу - щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду; у третю - грошова допомога для оздоровлення; у четверту - інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород і морського грошового забезпечення).
Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців.
У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та інші поважні причини), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.
Інші одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.
З аналізу вищевикладених норм слідує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Отже, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка виплачується виключно за наявності коштів.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 814/238/17, від 18.03.2020 року у справі № 810/3476/16 про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Як свідчать матеріали справи, в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 17 від 19.01.2018 року, яким виключено ОСОБА_2 з 19.01.2018 року зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення зазначено, що матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік відповідно до Інструкції № 260 позивач не отримував.
При цьому, наказів про виплату матеріальної допомоги за 2018 рік військовою частиною НОМЕР_1 не видавалося, які видаються виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату, як то передбачено пунктами 5, 7 Наказу № 65.
Таким чином, враховуючи, що позивачем рапорти (заяви) про виплату матеріальної допомоги не  подавалися, накази про виплату матеріальної допомоги видаються військовою частиною виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату, як то передбачено Наказу № 65, які, як повідомлено відповідачем, не було доведено, судом першої інстанції обґрунтовано вказано, що військовою частиною НОМЕР_1 правомірно відмовлено позивачу у виплаті вказаної матеріальної допомоги.
При цьому, посилання апелянта на обов`язковість такої виплати, з урахуванням того, що кошти на цю виплату були передбачені бюджетом Міністерства оборони України на 2018 рік є безпідставними з підстав викладених вище.
Стосовно позовних вимог про визнання бездіяльності Міністерства оборони України щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення та зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення за 3 роки затримки: за 2018р., 2019р. та 2020р., виходячи з передбаченого законом грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 19.01.2018 р., колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.15 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260  затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Зазначена Інструкція діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно пункту 30.1 розділу ХХХ зазначеної Інструкції, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповіднно до п. 30.2. розділу ХХХ Інструкції №260/2008, грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Пункт 30.3 визначає, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Випускникам військових навчальних закладів, які до зарахування до військового навчального закладу не мали військових звань, розмір грошової допомоги визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями, надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань та премії.
Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається грошова допомога для оздоровлення, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.
Відповідно до пунктів 30.4., 30.5, 30.6 розділу ХХХ Інструкції №260/2008, військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, грошова допомога для оздоровлення перший раз надається в календарному році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадами, на які призначені.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби в кінці календарного року з наданням при звільненні щорічної основної чи додаткової відпустки, яка закінчується в наступному календарному році, грошова допомога для оздоровлення в новому році не надається.
З 20.07.2018 року набув чинності Порядок виплати грошового забезпечення  військовослужбовцям Збройних Сил України  та деяким іншим особам, затверджений  наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за № 745/32197. 
Виплата грошової допомоги для оздоровлення регламентується окремо в розділі ХХІІІ Порядку № 260/2018.
Так, за приписами розділу ХХІІІ Порядку № 260/2018, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення (п. 1).
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання допомоги для оздоровлення звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення включаються посадовий оклад за відповідним тарифним розрядом, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними штатними посадами.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби з наданням під час звільнення щорічної основної чи додаткової відпустки, яка закінчується наступного календарного року, грошова допомога для оздоровлення в новому році не надається (п. 7).
Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що обов`язку з виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення, відповідно до п. 30.2 розділу ХХХ Інструкції №260/2008 має передувати звернення позивача до командування ВЧ НОМЕР_1 із заявою (рапортом) про виплату грошової допомоги для оздоровлення
Проте, доказів подання заяви до ВЧ НОМЕР_1 про надання (виплату) грошової допомоги для оздоровлення за 2018 рік позивачем до суду надано не було.
Враховуючи вищевикладене, оскільки  позивач в межах 2018 року, у встановленому порядку, не подав до ВЧ НОМЕР_1 заяви (рапорту) про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2018 рік, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про втрату позивачем права на отримання цієї грошової допомоги. 
З урахуванням вищенаведеного позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
При цьому, доводи апелянта щодо звернення до відповідача з рапортами на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки такі в матеріалах справи відсутні та не підтверджені належними доказами.
Позовні вимоги в частині визнання бездіяльності Міністерства оборони України щодо невиплати позивачу надбавки за вислугу років протиправною та зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити позивачу надбавку за вислугу років за 3 роки затримки: за 2018р., 2019р. та 2020р. з зазначенням у позові що така надбавка повинна бути виплачена у розмірі 25% також не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Пунктом 1.2  Інструкції № 260/2008 (в редакції чинній на час звільнення позивача з військової служби - 19.01.2018 року) визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.
Згідно п. 13.1 Розділу ХІІІ Інструкції № 260/2008 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за вислугу років на військовій службі виплачується надбавка у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах на місяць: від 1 до 2 років - 5 відсотків; від 2 до 5 років - 10 відсотків; від 5 до 10 років - 20 відсотків; від 10 до 15 років - 25 відсотків; від 15 до 20 років - 30 відсотків; від 20 до 25 років - 35 відсотків; від 25 і більше років - 40 відсотків.
Як вбачається із матеріалів справи, на дату звільнення вислуга років позивача становила 2 роки 10 місяців 1 день, а отже, ОСОБА_2 з серпня 2017 року по січень 2018 року нараховано та виплачено надбавку за вислугу років в розмірі 10% від посадового окладу що становить 339,68 грн. (а.с.138), а отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а доводи позивача щодо права на отримання надбавки у розмірі 25% є  помилковими.
Позовні вимоги про виплату надбавки за вислугу років та матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 3 роки затримки є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено звільнення позивача у 2018 році.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, в апеляційній скарзі не зазначено.
У відповідності до ст.ст.  315,  316 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений  01 червня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова