УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/1577/21
Провадження № 22-ц/4820/941/21
Категорія: 29,30

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 686/1577/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2021 року (суддя Мазурок О.В., повне судове рішення складено 13 травня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради, виконавчого комітету Хмельницької міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 липня 2020 року визнано незаконним рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №601 від 11.07.2019 про затвердження висновку служби у справах дітей щодо підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , для її тимчасового виїзду за межі України. Позивач вказував, що цим незаконним рішенням міської ради йому завдано моральну та матеріальну шкоду. І, як посилається ОСОБА_1 , моральна шкода полягає у його душевних стражданнях, що викликані ймовірністю виїзду ОСОБА_2 разом із спільним сином ОСОБА_4 до ОСОБА_5 на постійне місце проживання, в результаті чого він буде позбавлений можливості зустрічей та спілкування із сином; втрати ритму життя та працездатності, погіршення здібностей. В обґрунтування матеріальної шкоди ОСОБА_1 зазначив, що по цивільній справі №686/25385/19 проводилося вісім судових засідань, на які він витрачав свій час, готувався до кожного засідання, збирав докази, писав позов, клопотання, заперечення, а також втратив робочий потенціал. Тому позивач просив суд стягнути з Хмельницької міської ради моральну шкоду в розмірі 30000 грн та матеріальну шкоду у розмірі 15000 грн. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що посилання в оскаржуваному рішенні на те, що Хмельницька міська рада не є належним відповідачем у справі не відповідають належним доказам у справі, адже до справи залучено два відповідача: виконавчий комітет Хмельницької міської ради та Хмельницька міська рада і в рішенні №601 вказані ці виконавчі органи. Апелянт вважає, що ним доведено заподіяння відповідачем йому матеріальної та моральної шкоди, адже постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 липня 2020 року визнано рішення №601 Хмельницької міської ради незаконним, що свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та винесли це рішення і відповідно до витраченого часу на судові засідання та написання позову, клопотань, відзиву, а також втраченого заробітку, ОСОБА_1 вважає, що йому завдано матеріальної шкоди на суму 15000 грн. Крім того, у зв`язку із незаконним рішенням міської ради, апелянту завдано моральну шкода, що виразилася у порушені нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, ритму життя, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Зважаючи на викладене, апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Хмельницької міської ради погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Так, представник вказує, що виконавчий комітет Хмельницької міської ради права, інтереси та свободи позивача ніяким чином не порушував, і прийняте рішення №601 не спричинило жодних правових наслідків, оскільки не було реалізовано, так як на його підставі не відбувся виїзд дитини позивача, в зв`язку із цим не завдано ніяких збитків позивачу. Крім того, представник зазначає, що матеріальна шкода нічим не обґрунтована та не підтверджена; позивачем не було доведено наявність всіх необхідних складових для настання підстав щодо відшкодування шкоди: наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішенням відповідача та заподіяною шкодою і наявність вини відповідача у заподіянні позивачу шкоди, тому суд правомірно відмовив у стягненні моральної та матеріальної шкоди.
Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
В силу положень ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд першої інстанції вірно виходив із того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно висновку Служби у справах дітей Хмельницької міської ради від 04.06.2019 ОСОБА_3 постійно проживає зі своєю матір`ю, ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №601 від 11 липня 2021 року затверджено висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , для її тимчасового виїзду за межі України.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 липня 2020 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 травня 2020 року по цивільній справі №686/5385/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення скасовано і ухвалено нове рішення. Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 601 від 11.07.2019 про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини,  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 , для її тимчасового виїзду за межі України. В решті позову відмовлено. 
Згідно повідомлення Головного центру обробки спеціального інформації №184/Г-73 від 11.01.2020 - 09.06.2019 ОСОБА_6 перетнув державний кордон України в пункті пропуску «Порубне» та повернувся на територію України 20.06.2019 (а.с.50 зворот).
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем факту виїзду за межі України ОСОБА_2 разом з неповнолітнім ОСОБА_3 на підставі саме незаконного рішення виконкому Хмельницької міської ради №601 від 11.07.2019 та недоведеності факту спричинення виконкомом Хмельницької міської ради в результаті прийняття рішення №601 від 11.07.2019, що визнано незаконним постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 липня 2020 року, матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_7 . А відмовляючи у стягненні із виконкому Хмельницької міської ради матеріальної шкоди, що спричинена позивачу підготовкою ним до судових засідань, збиранню доказів, ознайомлення та пошук в Інтернеті судової практики, суд першої інстанції виходив з того, що це є витрати, які пов`язані із розглядом справи і вирішуються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Також відмовляючи у стягненні шкоди із Хмельницької міської ради, суд першої інстанції виходив із неналежності відповідача. 
Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального і процесуального права. 
Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 зазначеної статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст.1176 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільно-правового правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.
Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
В силу роз`яснень, що викладені п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Згідно зі ст 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи
Оцінюючи аргументи апеляційної скарги про те, що оскаржуване судове рішення є незаконним через порушення судом першої інстанції норм матеріального права, судова колегія вважає їх безпідставними. Адже судом при ухваленні судового рішення було застосовано та вірно витлумачено ст.ст. 16, 22, 23, 1173 ЦК України та ст. 56 Конституції України, що регулюють спірні правовідносини та підлягали до застосування. 
І ці доводи фактично зводяться до власної правової оцінки ОСОБА_1 обставин справи і трактування норм матеріального права на власний розсуд.
При постановленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції вірно виходив з того, що з врахуванням положень ст. 1173 ЦК України підстави відшкодування шкоди характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як органи місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, так і їх посадових чи службових осіб та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. 
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Такі висновки узгоджуються із правовими висновками, що викладені Верховним Судом в постановах від 12 листопада 2020 року по справі № 127/12338/19, від 21 квітня 2021 року справа № 760/19227/18. 
Оскільки для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1173 ЦК України в цій справі потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, тому при наявності незаконного рішення виконкому Хмельницької міської ради №601 від 11.07.2019, позивач повинен також довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, її розмір і що дії відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1166, 1167, 1173 ЦК України.  
Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані ОСОБА_1 докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем заподіяння йому виконкомом Хмельницької міської ради матеріальної та моральної шкоди в результаті прийняття незаконного рішення №601 від 11 липня 2019 року, її розміру та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою. 
А саме посилання в апеляційній скарзі на те, що матеріальна шкода, яка спричинена позивачу незаконним рішенням №601 від 11.07.2019, що полягає у втраченому часі на підготовку та участь у судових засіданнях, написанні позову, клопотань, заперечень, апеляційної скарги і відзиву на касаційну скаргу по справі №686/25385/19, підготовки та участі в ОМС та моральна шкода, що полягає у приниженні честі та гідності позивача уповноваженими особами, наявності моральних втрат, порушення нормальних життєвих зв`язків не є в розумінні норми ст. 76 ЦПК України доказами на підтвердження завдання виконкомом Хмельницької міської ради матеріальної та моральної шкоди в результаті прийняття незаконного рішення № 601 від 11 липня 2019 року. 
З огляду на вищенаведене, також не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення. 
Судова колегія вважає, що аргументи апелянта про порушення незаконним рішенням прав та інтересів малолітньої дитини на законність судового рішення не впливають, оскільки така підстава позову не була предметом розгляду суду першої інстанції і, відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України, не може бути прийнята та розглянута апеляційним судом.
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено. 
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 червня 2021 року.

Судді                                                          А.П. Корніюк
І.В. П`єнта
О.І. Талалай