СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2021 р.                                                                   Справа № 905/126/21  

          Колегія суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя  Шутенко І.А. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Дружківський хліб”  (вх. №1267Д/1-18) 
на рішення   господарського суду Донецької   області від 19.03.2021  року у справі №905/126/21,  ухвалене   в приміщенні господарського суду Донецької     області (суддя  Харакоз К.С.),  повний текст якого   складено 19.03.2021 року 
за позовом Приватного підприємства Фірма “Візир та Хміль”, с.Муратове, Новоайдарський район, Луганська область 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Дружківський хліб”, м.Дружківка, Донецька область
про стягнення 30585,99 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням   господарського суду Донецької        області від 19. 03.2021  року у справі №905/126/21 позовні вимоги Приватного підприємства Фірма “Візир та Хміль” до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Дружківський хліб”  про стягнення 30585,99 грн. задоволено; стягнуто  з Товариства з обмеженою відповідальністю “Дружківський хліб” на користь Приватного підприємства Фірма “Візир та Хміль” заборгованість у розмірі 30585,99 грн., з яких: 29930,00 грн. – основний борг; 218,61 грн. - 3% річних та 437,38 грн. – пеня; судовий збір у розмірі 2270,00 грн.
          Товариство  з обмеженою відповідальністю “Дружківський хліб”  з рішенням   суду першої інстанції не погодилось   та звернулось    до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення    господарського суду Донецької   області від 19.03.2021  року  у справі   та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог  у повному обсязі.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
Умовами договору поставки  було обумовлено, що  розрахунки покупець здійснює на підставі рахунків постачальника протягом 14 банківських днів з моменту передачі товару, якщо інше не передбачено у відповідній специфікації.
Втім,  позивачем не надано відповідачу  відповідних рахунків.
Наявність або відсутність рахунків не звільняє відповідача від обов`язку оплатити виконані роботи, але в даному випадку  річ йде саме про заборгованість по оплаті за поставлений товар з нарахуванням штрафних санкцій, тобто, станом на дату подання позову зобов`язання відповідача повинні бути простроченими, а простроченими/не виконаними зобов`язання по оплаті за поставлений товар можуть бути лише   в разі неоплати, в строки та на умовах встановлених договором, а договором передбачена оплата на підставі рахунку, а тому відповідач не порушив обов`язку щодо строку виконання зобов`язання по сплаті за поставлений товар. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19” через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року  до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами  Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року  № 239, від 22.04.2020 року №291,  від 11.05.2020 року  №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500,  від   22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956, від 09.12.2020 року №1236, від  17.02.2021 року №      104, від 21.04.2021 року №405    до   постанови  від 11.03.2020 року  № 211 внесено зміни, якими  дію карантину продовжено до 30.06.2021 року.
Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом   №9рс-186/20 від 16.03.2020 року  до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.
Для  запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року  за № 04-а встановлено особливий режим роботи   суду в умовах карантину; наказами   голови суду від 26.03.2020 року  № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а,  від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а, від 18.12.2020 року №24-а на період дії карантину   суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 року, для розгляду справи  суддею – доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Шутенко І.А.      
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 року апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю “Дружківський хліб”   на рішення   господарського суду Донецької       області від 19.03.2021 року у справі залишено  без руху; останнє зобов`язано    усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що   при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
           17.05.2021 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків (вх.№5533), з доказами сплати судового збору за подання апеляційної скарги, яку долучено до матеріалів справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Дружківський хліб”  про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено   строк на подання апеляційної скарги;  відкрито   апеляційне провадження за апеляційною скаргою   Товариства з обмеженою відповідальністю “Дружківський хліб”  на   рішення         господарського суду Донецької       області від 19.03.2021 року у справі; позивачу     встановлено  строк до  28.05.2021 року  на протязі якого він     має     право подати відзив на апеляційну скаргу; до  розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Донецької області від 19.03.2021 року у справі   зупинено; призначено   апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Представники  позивача та відповідача      належним чином повідомлялися   про розгляд справи, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали  суду від 18.05.2021 року про відправлення її  копії  сторонам  і є доказом належного повідомлення учасників спору про   розгляд справи в порядку письмового провадження,  відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11  Інструкції з діловодства в господарських судах України.
Відповідно до ч. 2    ст. 2 Закону України “Про доступ до судових рішень”    усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
          Згідно з ч. 1 та 2     ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень"    для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції,  Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. 
          Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1    ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
          Ухвалу  суду   від 18.05.2021 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена  за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
Клопотання   про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін,  до суду апеляційної інстанції, від відповідача  не надходило.
У  строк встановлений ухвалою суду від 18.05.2021 року - до 28.05.2021 року, від позивача відзиву на апеляційну скаргу,  не надходило, що свідчить про те, що останній не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Клопотання   про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін,  в строк для подання відзиву,  станом на 28.05.2021 року, до суду апеляційної інстанції, від позивача не надходило.
Згідно з ч.  10 ст. 270 ГПК  України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст.  8 ГПК  України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, беручи до уваги, що   ціна позову у   справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не входить до категорії таких, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд   справи проводиться  без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до       статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої        Законом України від 17.07.1997 року  №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
          Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини  від 08.11.2005  року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини  від 27.04.2000 року  у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини  від 30.11.2006 року  у справі "Красношапка проти України").
          Розглянувши матеріали справи,   перевіривши повноту встановлення господарським  судом першої інстанції  неоспорених обставин справи,  колегія суддів встановила наступне.
15.07.2020 року  між Приватним  підприємством  Фірма “Візир та Хміль” (постачальник) та Товариством  з обмеженою відповідальністю “Дружківський хліб” (покупець) укладено  договір поставки №_6/15/07-20, відповідно до пункту 1.1 якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити сировину – борошно пшеничне, борошно житнє, борошно гречане та солод житній ферментований.
У п.1.2. договору сторони узгодили, що найменування, кількість, код товару згідно з УКТЗЕД (для товарів, ввезених на митну територію України), ціна товару, умови і строк (період) поставки визначаються в специфікаціях, які після підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками, є невід`ємними частинами   договору.
Супровідними документами за   договором вважаються: рахунок, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна. Документами, що підтверджують якість товару, є: посвідчення про якість борошна, копія протоколу випробувань на показники безпеки (п.1.3. договору).
Згідно з  п.2.1 договору, умови поставки товару за   договором визначаються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною   договору, у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів “Інкотермс” (в редакції 2010 року), які застосовуються з урахуванням особливостей, що випливають із умов   договору. Поставка товару здійснюється автомобільним або залізничним транспортом.
За змістом п.2.6. договору, передача та прийом товару здійснюється на підставі видаткової накладної та товаротранспортної накладної, які підписуються обома сторонами та являються невід`ємною частиною  договору. Товар передається покупцю на підставі довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, оформленої відповідно до вимог законодавства. 
Згідно п. 3.1 договору загальна вартість за   договором складається з вартості поставок товару (партій товару), закріплених в специфікаціях до   договору. 
Покупець здійснює оплату за безготівковим розрахунком з використанням платіжних доручень на підставі рахунків постачальника протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту передачі товару, якщо інший порядок оплати не передбачено у відповідній специфікації. Банківськими днями вважаються дні роботи банківських установ, які обслуговують покупця (п. 3.2  договору).
У відповідності до  п. 5.4. договору, у разі невиконання сторонами грошових зобов`язань, незалежно від природи їх виникнення, винна сторона сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діє на момент порушення зобов`язань, від суми порушеного зобов`язання, за кожен день прострочення зобов`язання відповідно до умов   договору.
Згідно п. п.  8.1., 8.2. договору,   договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими на те представниками сторін і діє в частині виконання постачальником зобов`язань щодо поставки товару по “31” грудня 2020 року включно, а по взаєморозрахунках - до повного виконання своїх зобов`язань кожної із сторін. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності та від обов`язку належного виконання своїх зобов`язань в повному обсягу в натурі.
Договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені  їх печатками. 
Відповідачу була поставлена продукція на суму 69930,00 грн. з ПДВ, а саме: “борошно житнє обдирне”, кількістю 9,99 тон, вартістю 58275,00 грн. без ПДВ.
Факт поставки продукції за договором підтверджується видатковою накладною №63 від 27.10.2020 року на суму 69930,00 грн. з ПДВ, товарно-транспортною накладною №8 від 27.10.2020 року.
Вказана продукція була отримана уповноваженою особою відповідача - представником за довіреністю Барханською С.В. без зауважень та заперечень. 
Факт отримання від позивача товару за  договором з боку відповідача не спростований, втім відповідачем не сплачено  за отриманий товар в повному обсязі.
Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Донецької області, в якому останній просив стягнути з відповідача основний  борг в сумі 29930,00 грн., 3% річних в сумі 218,61 грн., пеню  в сумі 437,38 грн.
19.03.2021 року господарським судом Донецької області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість   рішення     господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна     скарга  не підлягає    до  задоволення з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях  Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі  Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у справі  регулюються   відповідними положеннями ГК України, ЦК України  та умовами укладеного між сторонами договору    №_6/15/07-20 від 15.07.2020 року.
За змістом  ст. 509 ЦК  України та ст. 173 ГК  України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК  України зобов`язання виникають зокрема з договорів. 
Відповідно до ст. 712 ЦК  України та ст. 265 ГК  України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір   від 15.07.2020 року №_6/15/07-20  є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК  України та ст. 526 ЦК  України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Аргументи апелянта на те, що наявність або відсутність рахунків не звільняє відповідача від обов`язку оплатити виконані роботи, але в даному випадку  річ йде саме про заборгованість по оплаті за поставлений товар з нарахуванням штрафних санкцій, тобто, станом на дату подання позову зобов`язання відповідача повинні бути простроченими, а простроченими/не виконаними зобов`язання по оплаті за поставлений товар можуть бути лише   в разі неоплати, в строки та на умовах встановлених договором, а договором передбачена оплата на підставі рахунку, а тому відповідач не порушив обов`язку щодо строку виконання зобов`язання по сплаті за поставлений товар, не приймаються,  з огляду на наступне.
Так, сторони у п.3.2. договору   узгодили, що    покупець здійснює оплату за безготівковим розрахунком з використанням платіжних доручень на підставі рахунків постачальника протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту передачі товару, якщо інший порядок оплати не передбачено у відповідній специфікації. Банківськими днями вважаються дні роботи банківських установ, які обслуговують покупця.
Частиною 1 ст. 692 ЦК  України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Доказів направлення на адресу відповідача або вручення  відповідачу рахунку на оплату поставленої продукції, матеріали справи не містять. 
Місцевим господарським судом вірно враховано правові висновки, викладені у  постанові Верховного Суду України №3-3902к09 від 29.09.2009 року  та у постанові Вищого  господарського  суду  України №910/26157/15 від 24.05.2016 року, де, зокрема, вказано на таке.
“Рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК  України, тому, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку оплатити виконані роботи.”
Разом з тим,  у договорі та видатковій накладній вказані банківські реквізити позивача, також, в накладній вказана сума, яка підлягає оплаті.
Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що  строк виконання грошового зобов`язання у спірних правовідносинах визначається за положеннями ст.   692 ЦК  України, тобто оплата товару за накладними пов`язана з моментом його прийняття. 
Разом з тим, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі №915/641/19, де, між іншим, вказано на те, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер, ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів      ст.  212 ЦК України      та не є простроченням кредитора у розумінні      ст.  613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар (така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 року у справі №923/712/17, від 21.01.2019 року у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 року у справі №918/537/18, від 29.08.2019 року у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 року у справі №915/400/18).
За змістом  ч.1 ст. 530 ЦК  України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК  України та ст.599 ЦК  України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
У п.  п.2.6 договору сторони визначили, що  передача та прийом товару здійснюється на підставі видаткової накладної та товаротранспортної накладної.
За матеріалами справи, видаткова накладна на поставлену продукцію представником відповідача підписана без встановлення іншої дати, чим підтверджено прийняття товару саме тієї дати,  яка вказана на видатковій  накладній  постачальником – 27.10.2020 року.
А отже,  господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач остаточно повинен був розрахуватись протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту передачі товару, тобто  - до 16.11.2020 включно.
Отже, факт поставки позивачем товару відповідачу підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований. 
Будь-яких претензій щодо якості товару, його походження, відсутності необхідних документів чи з пропозицією повернути товар з будь-яких причин, за весь час після отримання товару відповідач не заявляв. 
Також, при отриманні товару відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання позивачем прийнятих на себе за договором зобов`язань з поставки товару.
А за таких обставин, беручи до уваги положення чинного законодавства  та встановлені фактичні обставини щодо отримання відповідачем товару за договором від 15.07.2020 року №_6/15/07-20  по  видатковій  накладній  від 27.10.2020 року,  господарський  суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у відповідача  виникло зобов`язання з   оплати товару.
Так, відповідачем було здійснено часткову оплату поставленого товару – на суму 40000,00 грн., а саме: згідно виписки з особового рахунку з 01.11.2020 року по 30.11.2020 року 27.11.2020 року було сплачено 10000,00 грн., згідно платіжного доручення №9690 від 02.12.2020 року було сплачено 5000,00 грн.,  згідно платіжного доручення №9759 від 07.12.2020 року було сплачено 5000,00 грн., згідно платіжного доручення №9842 від 11.12.2020 року було сплачено 5000,00 грн., згідно платіжного доручення №9916 від 17.12.2020 року було сплачено 5000,00 грн., згідно платіжного доручення №9987 від 22.12.2020 року було сплачено 5000,00 грн., згідно платіжного доручення №10191 від 04.01.2021 року було сплачено 5000,00 грн.
Сплату основного боргу за поставлений товар за договором  від 15.07.2020 року  в сумі 29930,00 грн. відповідачем  не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача, матеріали справи не містять. 
Доказів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, контррозрахунку заборгованості та   які б спростовували твердження позивача, матеріали справи, також, не містять.
А отже,  місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що відповідач свої зобов`язання за договором від 15.07.2020 року  щодо оплати поставленого товару в обумовлені договором строки в повному обсязі не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст. 610, 612 ЦК  України. 
Щодо  позовної вимоги про стягнення пені   в сумі 437,38 грн. за період з 17.11.2019 року  по 12.01.2021 року  та 3% річних в сумі 218,61 грн. за період з 17.11.2019 року  по 12.01.2021 року, колегія суддів зазначає таке.
За змістом ст. 610 ЦК  України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до  ст. 611 ЦК  України у разі порушення зобов`язання настають  правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі  ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. 
Згідно з  ч.1 ст. 549 ЦК  України        неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 ЦК  України).
Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.
Сторони у  п. 5.4. договору визначили, що  у разі невиконання сторонами грошових зобов`язань, незалежно від природи їх виникнення, винна сторона сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діє на момент порушення зобов`язань, від суми порушеного зобов`язання, за кожен день прострочення зобов`язання відповідно до умов   договору.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок  розміру пені  за період з 17.11.2020 року по 12.01.2021 року за допомогою калькулятора   ЛІГА:ЗАКОН,  колегія суддів зазначає, що  місцевий господарський суд вірно встановив, що  сума пені за простроченими зобов`язання відповідача по оплаті товару за договором постачання складає 437,38 грн.
Статтею  625 ЦК  України визначено, що  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши здійснений позивачем  розрахунок 3% річних за період з 17.11.2020 року  по 12.01.2021 року  за допомогою калькулятора ЛІГА:ЗАКОН, колегія суддів зазначає, що  місцевий господарський суд вірно встановив, що   загальна сума 3% річних складає 218,61 грн. 
Отже,   висновок місцевого господарського суду  про    задоволення  позову  відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників  та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини  від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини  у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.  6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.  6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту   було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Апелянту   була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
          Керуючись ст. ст.   269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю “Дружківський хліб”   залишити без задоволення.
Рішення       господарського суду Донецької       області від 19.03.2021 року   у справі №905/126/21     залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено    28.05.2021 року.
Головуюча    суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           П.В. Тихий  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко