ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2021 року	Львів	Справа № 297/594/21 пров. № А/857/10367/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Качмара В.Я. 
з участю секретаря судового засідання     Квітковської Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Ниймета А.Ю., Головного управління Національної поліції в Закарпатській області   про скасування постанови за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2021 року (суддя першої інстанції Ільтьо І.І., м. Берегово),-
В С Т А Н О В И В :
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області з позовом до інспектора сектору реагування патрульної поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Ниймета А.Ю., Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 096869 від 28.02.2021 та закриття справи; стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з судовим розглядом справи в сумі 3500 гривень. 
Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із таким рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим,  постановленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати оскаржене рішення суду від 07.05.2021 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог, вирішити  розподілу судових витрат. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що факт пред`явлення ОСОБА_1 посвідчення водія на вимогу працівника поліції відбувся. У матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення позивачем правопорушення. 
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Відповідач був належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки на офіційну електронну адресу, судова повістка одержана відповідачем 01.06.2021 о 12:20 год, що підтверджено звітом про доставку електронного листа.
У судове засідання відповідач не прибув, клопотань про відкладення слухання справи не направляв.
У судовому засіданні представник позивача Мензак Ю.Ю. підтримав вимоги апеляційної скарги та надав пояснення, аналогічні викладеним в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною інспектором сектору реагування патрульної поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Нийметом А.Ю, серії БАБ № 096869 від 28.02.2021 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Вказана постанова отримана позивачем засобами поштового зв`язку 14.03.2021, що не спростовується матеріалами справи
Згідно вказаної постанови 28.02.2021 року о 23 год. 36 хв. ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Nissan» н.з. « НОМЕР_1 » по автодорозі с. В. Добронь – с. Яноші, не мав при собі посвідчення водія, чим порушив  ПДР  України.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, керуючи автомобілем «Nissan», був зупинений поліцейським, на вимогу якого позивачем не було пред`явлено посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Вказане також визнано самим позивачем згідно змісту позовної заяви, а саме те, що він визнає факт відсутності посвідчення водія про що пропонує надати посвідчення мисливці. Крім того, позивачем не надано суду доказів порушення інспекторами поліції вимог закону під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. 
Згідно статті 245 КпАП України завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням.
Відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Зі змісту ст.280 КУпАП видно, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, крім оскаржуваної постанови, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.
Із наявних матеріалів справи неможливо встановити обставини правопорушення, за яке позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Як зазначив позивач у позовній заяві, він надав інспектору посвідчення водія, але таке не було досліджено інспектором з огляду на тривалий пошук такого.
Вказані обставини не були спростовані відповідачем належними та допустимими доказами. 
Згідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.
Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому такі необхідно задовольнити.
Відповідно до частини 3  статті 286 КАС України  за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла до висновку про те, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, а тому його необхідно скасувати та прийняти нове – про задоволення позову шляхом скасування постанови серії БАБ № 096869 від 28.02.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та закриття справи  про адміністративне правопорушення.
Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з судовим розглядом справи в сумі 3500 гривень та за подання апеляційної скарги – 2000 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.
Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 14.11.2019 по справі № 826/15063/18, згідно яких, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Апеляційний суд зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
У підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу суді адвоката представником позивача до суду першої інстанції надано договір про надання правничої допомоги, що укладений 15.03.2021, акт здачі-приймання наданих послуг за договором б/н від 15.03.2021 про надання послуг, розрахунок гонорару за надання правової допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера №02 від 22.03.2021, відповідно до якої позивачем сплачено адвокату готівкою 3500 грн. оплати згідно договору про надання правничої допомоги б/н від 15.03.2021.
Договором про надання правничої допомоги від 15.03.2021 передбачено, що адвокат  Мензак Ю.Ю. бере на себе зобов`язання щодо виконання функцій надання юридичної допомоги для захисту прав та свобод і законних інтересів ОСОБА_1 (Клієнта) та послуг представника в даній адміністративній справі, а Клієнт зобов`язується виплатити адвокату винагороду за надання і юридичних послуг представника. Конкретний обсяг роботи адвоката визначається у погодженому сторонами Розрахунку гонорару за надання правової допомоги. Для виконання цього договору Клієнт надає Адвокату відповідно до КАС України наступні повноваження: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, складати необхідні процесуальні документи, оскаржувати рішення і ухвали суду, протягом усього часу розгляду справи та ін.
Згідно акта здачі-приймання наданих послуг за договором б/н від 15.03.2021 про надання послуг вартість наданих послуг та виконаних робіт, в тому числі гонорар адвоката, становить 3500 гривень.
Також, до апеляційної скарги було долучено акт здачі-приймання наданих послуг за договором б/н від 15.03.2021 про надання послуг, розрахунок гонорару за надання правової допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера №04 від 17.05.2021, відповідно до якої позивачем сплачено адвокату готівкою 2000 грн. оплати згідно договору про надання правничої допомоги б/н від 15.03.2021.
Апеляційний суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Як видно з поданих документів, адвокатом виокремлено: правовий аналіз наданих клієнтом пояснень, усні консультації клієнта (1 год.) – 500 грн, перегляд законодавчої бази, аналіз судової практики стосовно ситуації, описаної клієнтом (2 год.) – 1000 грн, підготовка та подання адміністративного позову (3 год.) – 1500 грн, контроль ходу розгляду справи дистаційними засобами та/або участь у судових засіданнях (1 год) – 500 грн, ознайомлення з рішенням суду першої інстанції та його аналіз (1 год) – 500 грн, усні консультації клієнта з приводу перспективи оскарження рішення суду першої інстанції (1 год) – 500 грн., підготовка та подання апеляційної скарги (2 год.) – 1000 грн. 
Отже, до вартості витрат на правничу допомогу включено вартість робіт, які не відносяться до розгляду даної справи, зокрема, правовий аналіз наданих клієнтом пояснень, усні консультації клієнта (1 год.) – 500 грн, перегляд законодавчої бази, аналіз судової практики стосовно ситуації, описаної клієнтом (2 год.) – 1000 грн, контроль ходу розгляду справи дистаційними засобами та/або участь у судових засіданнях (1 год) – 500 грн, усні консультації клієнта з приводу перспективи оскарження рішення суду першої інстанції (1 год) – 500 грн. 
Також, як видно з матеріалів справи, представник позивача не брав участі у судовому засіданні суду першої інстанції, а також не вчиняв процесуальних дій на наслідками подання відзиву відповідачем. 
Отже, вартість таких послуг була безпідставно включена до суми стягнення на користь позивача. 
Також суд зазначає, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
При цьому відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про неспівмірність заявленої представником позивача суми стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні розміру витрат, що підлягають відшкодуванню на користь позивача, апеляційний суд враховує, що дана справа не є складною, підготовка позовної заяви та обґрунтування правової позиції позивача не потребувало витрачання великої кількості часу.
Також апеляційний суд враховує, що згідно позовної заяви сума позову складала 425,00 гривень.
Більше того, суд апеляційної інстанції відзначає, що представник позивача участі у судових засіданнях суду першої інстанції не приймав. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі.
Також колегія суддів зазначає, що позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви, апеляційної скарги та інших документів у даній справі вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи.
Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає співмірним розмір відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 850 гривень, який є доведеним, документально обґрунтованим.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Також, відповідно ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовні вимоги було задоволено, на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору: при поданні позову – в розмірі 454 грн., при поданні апеляційної скарги – 681 грн.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову серії БАБ № 096869 від 28.02.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.
Справу  про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (ЄДРПОУ 40108913) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ): судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 копійок., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 681 (шістсот вісімдесят одну грн.) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 10.06.2021.