УХВАЛА

29 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 500/1827/20
адміністративне провадження № К/9901/22046/21
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевірив касаційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 23.12.2019 № 212-то "Про визначення результатів виконання завдань керівництвом головних управлінь Держгеокадастру в областях та м. Києві у 2019 році" в частині визначення результатів виконання завдань, ОСОБА_1 , начальника ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області;
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 28.12.2019 № 257-то "Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності керівництва головних управлінь Держгеокадастру в областях та в м. Києві у 2019 році" в частині затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 , начальника ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області;
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Держгеокадастру від 08.01.2020 №11-то "Про звільнення ОСОБА_1 ";
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області з 09.07.2020;
- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;
- стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_1 5000 грн в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.
01 лютого 2021 року рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
27 квітня 2021 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі № 500/1827/20 та прийнято постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності керівництва головних управлінь Держгеокадастру в областях, м. Києва у 2019 році у частині оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 , затверджений наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 28 грудня 2019 року № 257-то.
Скасовано наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 08 січня 2020 року №11-то "Про звільнення ОСОБА_1 ".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з 10 липня 2020 року.
Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 липня 2020 року по 27 квітня 2021 року у сумі 135 293 (сто тридцять п`ять тисяч двісті дев`яносто три) грн 54 коп (сума зазначена без урахування належних із неї податків та обов`язкових платежів).
Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 6306 (шість тисяч триста шість) грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.
У задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди- відмовлено.
На зазначену постанову апеляційного суду Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 16    червня 2021    року.
У касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 3  частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
В обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права: 
- пов`язаних з наявністю/відсутністю дискреційних повноважень суб`єкта оцінювання під час щорічного оцінювання результатів діяльності державного службовця (стаття 44 Закону України «Про державну службу»); 
- пов`язаних з визначенням чи є критерії, що визначені в Типовому порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 № 640 (в редакції, чинної на час проведення оцінювання позивача) (далі - Типовий порядок), наведеними для орієнтування, як зазначає суд апеляційної інстанції при застосуванні певних оцінок і їх обґрунтуванні; 
- пов`язаних з наявністю/відсутністю обов`язкового досудового врегулювання спору щодо оскарження негативного висновку оцінювання результатів діяльності державного службовця (стаття 11 Закону України «Про державну службу»).
Суд зазначає, що подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач вказавши, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник чітко вказавши, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано,  також повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. 
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Подана касаційна скарга відповідача містить цитування нормативно-правових актів, виклад обставини справи, незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.  
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням відповідачем у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме відповідач вказавши, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.     

Суддя-доповідач                                                                                 Н.В. Шевцова