Дата документу 13.05.2021 Справа № 317/2038/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №317/2038/20         Головуючий у 1 інстанції: Громова І.Б.
Провадження № 22-ц/807/1526/21         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2021 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Кухаря С.В.,
при секретарі: Бєловій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи було уточнено, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
В обґрунтування своїх вимого, ОСОБА_1 зазначав, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07 серпня 2017 року. 
Після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить житловий будинок та земельна ділянка, за адресою: АДРЕСА_1 . Нерухоме майно належало померлій на праві приватної власності.
ОСОБА_1 зазначав, що після смерті матері спадкоємцями залишились він та його брат ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже, він є єдиним спадкоємцем померлої - ОСОБА_4 , інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає. 
Коли позивач звернувся до нотаріальної контори з питанням оформлення спадщини, йому було відмовлено у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини.
На думку позивача, пропуск строку для прийняття спадщини обумовлюється наявністю поважних причин - тривалою хворобою серцево-судинної системи та варикозною хворобою вен обох ніг.
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи, починаючи з 2017 року його стан здоров`я погіршувався. За результатами обстеження було виявлено проблеми зі здоров`ям, які підлягали лікуванню, яке ОСОБА_1 вирішив відкласти на інший час у зв`язку із сімейними обставинами. У зв`язку із нервовим потрясінням, спричиненим смертю матері, стан здоров`я позивача суттєво погіршився, тому ОСОБА_1 був вимушений звернутися за наданням медичної допомоги. 
Посилаючись на те, що нервове потрясіння у зв`язку зі смертю матері та наявність тривалого розладу здоров`я, стан якого погіршився протягом 2017-2018 років унеможливили звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у визначений законом строк, ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.
Рішенням Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2021 року відмолено у задоволені позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини пропуску для прийняття спадщини, наведені ОСОБА_1 не можуть бути визнані поважними, а тому відсутні підстави для визначення додаткового строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини.
Так, судом першої інстанції встановлено, що з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері позивача, останній звернувся лише у червні 2020 року після смерті брата. Посилання ОСОБА_1 на його хворобу як на підставу пропуску строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції до уваги не прийняв, оскільки матеріалами справи підтверджується факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні лише у періоди з 03 по 17 листопада 2017 року та з 24 січня 2018 року по 08 лютого 2018 року. Доказів та пояснень щодо причин не подання заяви в інші періоди шестимісячного строку позивачем не надано.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що повідомив суд першої інстанції, про те, що пропуск строку для прийняття спадщини обумовлюється наявністю поважних причин - тривалою хворобою серцево-судинної системи та варикозною хворобою вен обох ніг, які наявні станом і на зараз. Вказане було підтверджено виписками з лікарні, висновками лікарів та чисельними довідками, які свідчать про постійний контроль стану здоров`я позивача. Також позивач після стаціонарного лікування, постійно проходив курси реабілітації та подальшого лікування вдома. Через важкі хронічні хвороби, смерть матері та постійні нервові зриви позивач захворів на цукровий діабет, що підтверджується висновком ендокринолога та планом реабілітаційних заходів. Отже, наведені обставини, на думку позивача, були такими, що створювали істотні труднощі для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_1 вказує, що ним було надано усі медичні довідки, які наявні в нього та усно його представником було надано детальні пояснення з приводу хвороби. При цьому, суд не є медичним експертом і на думку ОСОБА_1 , не може правильно оцінити тяжкість діагнозу хворого, який поставлений лікарем. У зв`язку з наведеним виникла необхідність звернутися до сімейного лікаря, копію якого ОСОБА_1 просить дослідити суді апеляційної інстанції.
Отже, на підставі аналізу всіх медичних довідок та результатів обстеження можливо зробити висновок, що хворий ОСОБА_1 в період з 04 серпня 2017 року по 04 лютого 2018 року знаходився в тяжкому стані. Хворим з таким діагнозом заборонено фізичні навантаження та стресові ситуації. Враховуючи викладене, позивач дійсно не мав можливості звернутися до нотаріальної контори через наявність хвороби. Відповідно до довідки сімейного лікаря позивач хворіє з підліткового віку. А смерть матері тільки погіршило його стан здоров`я. Крім лікування у стаціонарному режимі, були часті візити швидкої допомоги на адресу позивача і постійний контроль здоров`я через відвідування лабораторій та інших медичних закладів.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою відсутність заперечень відповідачів проти задоволення його позову, про що свідчить відсутність відзивів. Також, скаржник звертає увагу на те, що звертаючись із заявою про прийняття спадщини до Запорізької районної державної нотаріальної контори, його брат - ОСОБА_5 приховав наявність інших спадкоємців.
Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити її з вищевказаних підстав.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 177-180), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вищезазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає у повному обсязі.
Так, встановлено судом першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Вказане підтверджується копією свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 07 серпня 2017 року (а.с. 14).
Після її смерті відкрилась спадщина до якої входить житловий будинок та земельна ділянка, за адресою: АДРЕСА_1 . Нерухоме майно належало померлій на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 індексний номер: 12247053 від 05 листопада 2013 року та Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП000007 № 2527 (а.с. 18-21).
Заповіту ОСОБА_4 за життя не складено. 
З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_7 за законом першої черги є позивач ОСОБА_1 та його брат - ОСОБА_5 (а.с. 13, 62, зворот).
З копії спадкової справи, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , встановлено, що 15 серпня 2017 року із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся ОСОБА_5 , який проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області (а.с. 58, 61).
З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а.с. 15).
З копії спадкової справи, заведеної після померлого ОСОБА_5 встановлено, що із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись його діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 73, 81).
Позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_7 (а.с. 67).
Постановою державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М. від 16 червня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини (а.с. 66).
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У частини першій статті 1269 та частині першій статті 1270 ЦК України установлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначав про те, що встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України строк для звернення із заявою про прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин, зокрема вказував про наявність в нього тривалої хвороби серцево-судинної системи та варикозної хвороби вен обох ніг. ОСОБА_1 також зазначав про погіршення стану здоров`я, спричинене смертю матері, що вимагало систематичного обстеження і лікування, перебування ОСОБА_1 у період з 04 серпня 2017 року по 04 лютого 2018 року у важкому стані.
На підтвердження вказаних обставин заявник надав результати досліджень від 19 червня 2017 року, карту ехокардіографічного дослідження від 19 червня 2017 року, виписки із медичної картки, копію договору про надання платних медичних послуг в умовах перебування на стаціонарному лікуванні, копію ультразвукового сканування вен нижніх кінцівок, висновок про наявність варикозної хвороби обох ніг, копію висновку комп`ютерної томографії, тощо (а.с. 22-32). 
Відповідно до ч. 1 ст. 76  ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77  ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 1,6  ст. 81 ЦПК України передбачено,  що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Так, згідно наявних в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні лише з 03 листопада 2017 року по 17 листопада 2017 року та у період з 24 січня 2018 року по 08 лютого 2018 року, тобто нетривалий час, що не перешкоджало йому вчинити дії щодо прийняття спадщини, у тому числі, шляхом надіслання заяви поштовою кореспонденцією до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 173/1581/2015, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 13 лютого 2020 року у справі № 362/2685/17).
Іншу медичну документацію, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги як доказ неможливості подати заяву про прийняття спадщини, оскільки вона свідчить про проведення обстежень, а не тяжкість захворювання позивача. При цьому, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд не має необхідних спеціальних знань у сфері медицини, а отже не може оцінити тяжкість діагнозу позивача, не прижаються колегією, оскільки клопотань про призначення судової медичної експерти позивачем не заявлялось. Довідка, долучена ОСОБА_1 до апеляційної скарги виписка з амбулаторної картки хворого також не свідчить про наявність суттєвих обставин неможливості звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк (до 05 серпня 2018 року), наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Вказана позиція узгоджується із правовими висновками, викладеними зокрема у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 та у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 756/2764/15-ц (провадження № 61-29705св18).
Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять будь-яких доказів та посилань на неможливість звернення позивача із заявою про прийняття спадщини у період з 2018 року (враховуючи, що скаржник зазначає про тяжкий стан його здоров`я у період з серпня 2017 року по лютий 2018 року). Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся саме після смерті брата.
Посилання ОСОБА_1 на те, що його брат при зверненні із заявою прийняття спадщини зазначив про відсутність інших спадкоємців, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 як на підставу пропуску строку для прийняття спадщини посилається на наявність у нього тривалої хвороби, а не на необізнаність про смерть спадкодавця.
Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права,висновки суду першої інстанції відповідають положенням статті 1272 ЦК України, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року у цій справі - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 17 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: