ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12682/19                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Ю.Т.
                                                                                  Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 червня 2021 року                                                                                          м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Кобаль М.І.
                                                                 Коротких А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Візард Системні Технології" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Візард Системні Технології" звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 01.07.2019 р. №0040091404.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 01.07.2019 р. №0040091404.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління ДПС у м. Києві звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
13 травня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Візард Системні Технології" надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції. Так, позивач зазначає, що відповідач не навів будь-яких переконливих доводів та не надав належних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування витрат і податкового кредиту за наслідками спірних господарських операцій.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ГУ ДФС у м. Києві у період з 12 по 18 березня 2019 року  проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Візард Системні Технології" з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Житлобудмонтаж" (стара назва - ТОВ "БК "Альтор") за квітень, червень, липень 2016 р., з ТОВ "Дервік Капітал" за квітень 2016 р., з ТОВ "Дакстер Трен" за травень 2016 р., з ТОВ "Фелоріс Плюс" за жовтень 2017 р. показників декларації з податку на додану вартість, за результатами якої складено Акт перевірки від 25.03.2019 р. №315/26-15-14-04-05/34713680 (далі - Акт перевірки).
Актом перевірки встановлено порушення ТОВ "Візард Системні Технології" п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого, завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, з податку на додану вартість за жовтень 2017 р., та заниження суми податку на додану вартість   на загальну суму 59748,00 грн., в т.ч. за квітень 2016 р. - 13960,00 грн., за травень 2016 р. - 4377,00 грн., за червень 2016 р. - 11564,00 грн.; за липень 2016 р. - 29847,00 грн.
За результатами адміністративного (досудового) оскарження висновки Акту перевірки залишені без змін.
На підставі Акту перевірки 19.04.2019 р. Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:
- №0020031404, яким ТОВ "Візард Системні Технології" збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 74685,00 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 59748,00 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 14937,00 грн.
- №0020041404, яким зменшено ТОВ "Візард Системні Технології" по податку на додану вартість суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за жовтень 2017 р. у розмірі 3520,00 грн.
При цьому, рішенням Державної фіскальної служби України від 25.06.2019 р. №28863/6/99-99-11-04-02-25 скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 19.04.2019 р. №0020031404 та №0020041404 в частині встановлених перевіркою порушень по взаємовідносинах з ТОВ "Дервік Капітал", ТОВ "Фелоріс Плюс" і у відповідній частині штрафні санкції, а в інших частинах зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.
У подальшому, на підставі Акту перевірки та рішення Державної фіскальної служби України від 25.06.2019 р. №28863/6/99-99-11-04-01-25 Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.07.2019 р. №0040091404, яким ТОВ "Візард Системні Технології" збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 51764,00 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 41411,00 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 10353,00 грн.
Не погодившись податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Порядок нарахування та сплати податку на прибуток підприємств регулюється Розділом ІІІ ПК України.
Так, відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
За приписами пункту 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування податку на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу.
Розділом V ПК України визначено порядок нарахування та сплати податку на додану вартість.
За приписами пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
В силу п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Норми п. 198.6 ст. 198 ПК України визначають, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього   Кодексу.
Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
В силу частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
У іншому випадку, відповідно до норм податкового законодавства, у платника податків не виникає права відносити до складу податкового кредиту, витрати без належних на те документів, обов`язковість заповнення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
Згідно ст. 1 Закону №996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.
Відповідно до абзацу 2 пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Пунктом 2.4 Наказу №88 визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи,  відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ "Візард Системні Технології" здійснює такі види діяльності: код КВЕД 43.21 Електромонтажні роботи (основний); код КВЕД 26.20 Виробництво комп`ютерів і периферійного устаткування; код КВЕД 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; код КВЕД 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; код КВЕД 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням; код КВЕД 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього; код КВЕД 95.11 Ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування; код КВЕД 95.12 Ремонт обладнання зв`язку; код КВЕД 46.66 Оптова торгівля іншими офісними машинами й устаткуванням; код КВЕД 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; код КВЕД 61.10 Діяльність у сфері проводового електрозв`язку; код КВЕД 62.01 Комп`ютерне програмування; код КВЕД код КВЕД 62.02 Консультування з питань інформатизації; код КВЕД 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; код КВЕД 33.14 Ремонт і технічне обслуговування електричного устаткування; код КВЕД 42.22 Будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій; код КВЕД 80.20 Обслуговування систем безпеки; код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; код КВЕД 33.20 Установлення та монтаж машин і устаткування; код КВЕД 33.13 Ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування; код КВЕД 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення.
Між ТОВ "Візард Системні Технології", як підрядником, та ТОВ "БК "Альтор", як субпідрядником, укладено Договір субпідряду від 08.04.2016 р. №167 (далі - Договір №167), за умовами якого, підрядник доручив, а субпідрядник прийняв на себе зобов`язання виконати роботи з використанням матеріалів та обладнання підрядника, власними силами і/або з залученням інших субпідрядників, згідно додаткових угод та кошторисної документації.
Відповідно до Додаткової угоди №1 від 08.04.2016 р. до Договору №167, підрядник доручив, а субпідрядник прийняв на себе зобов`язання виконати роботи з монтажу кабельних та оптично-волоконних дільниць мереж у м. Біла Церква. Об`єми, склад та вартість робіт наведені в кошторисній документації, договірна ціна складає 58682,40 грн., в т.ч. ПДВ 9780,40 грн.
Згідно Додаткової угоди №2 від 26.04.2016 р. до Договору №167, підрядник доручив, а субпідрядник прийняв на себе зобов`язання виконати роботи з монтажу кабельних та оптично-волоконних дільниць мереж у м. Біла Церква. Об`єми, склад та вартість робіт наведені в кошторисній документації, договірна ціна складає 43297,20 грн., в т.ч. ПДВ 7216,20 грн.
У відповідності до Додаткової угоди №3 від 24.05.2016 р. до Договору №167, підрядник доручив, а субпідрядник прийняв на себе зобов`язання виконати роботи з монтажу кабельних дільниць локальної обчислювальної мережі за адресою: м. Київ, вул. Миру, 17. Об`єми, склад та вартість робіт наведені в кошторисній документації, договірна ціна складає 8988,00 грн., в т.ч. ПДВ 1498,00 грн.
Відповідно до Додаткової угоди №4 від 25.05.2016 р. до Договору №167, підрядник доручив, а субпідрядник прийняв на себе зобов`язання виконати роботи з монтажу кабельних дільниць системи СКС, телебачення за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, Ходосівська сільська рада, вул. Олімпійська, 1. Об`єми, склад та вартість робіт наведені в кошторисній документації, договірна ціна складає 17101,20 грн., в т.ч. ПДВ 2850,20 грн.
На виконання умов Договору №167 та вказаних вище Додаткових угод до нього, ТОВ "БК "Альтор" здійснено відповідні роботи щодо монтажу кабельних (оптично-волоконних) дільниць на загальну суму 128068,80 грн., в т.ч. ПДВ 21344,80 грн., на підтвердження чого надано відповідні копії локальних кошторисів, договірних цін, підсумкових відомостей ресурсів, довідок про вартість виконаних будівельних робіт  та витрат, актів приймання виконаних будівельних робіт.
Також, між ТОВ "Візард Системні Технології", як підрядником, та ТОВ "БК "Альтор", як субпідрядником, укладено Договір субпідряду від 01.07.2016 р. №701 (далі - Договір №701), за умовами якого, підрядник доручив, а субпідрядник прийняв на себе зобов`язання виконати роботи з монтажу кабелю з використанням матеріалів та обладнання підрядника, власними силами і/або з залученням інших субпідрядників, згідно кошторисної документації, за адресою: 01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, 1.
На виконання умов Договору №701, ТОВ "БК "Альтор" здійснено відповідні роботи щодо монтажу кабелю на загальну суму 179080,98 грн., в т.ч. ПДВ 29846,83 грн., на підтвердження чого надано відповідні копії локального кошторису, договірної ціни, підсумкової відомості ресурсів, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акту приймання виконаних будівельних робіт.
Крім того, за вказаними вище господарськими операціями складені податкові накладні від 26.04.2016 р. №127, від 16.06.2016 р. №241, від 24.06.2016 р. №242, від 30.06.2016 р. №243 та від 26.07.2016 р. №364 на загальну суму 307149,78 грн., в т.ч. ПДВ 51191,63 грн.
Факт оплати ТОВ "Візард Системні Технології" вказаних вище робіт підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень з відміткою банку про проведення платежу.
Також, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Візард Системні Технології", як покупцем, та ТОВ "Дакстер Трен", як постачальником, укладено усний Договір купівлі-продажу товарів.
Так, ТОВ "Візард Системні Технології" був виставлений ТОВ "Дакстер Трен" рахунок на оплату №81 від 19.05.2016 р. на товар (гофро-труба, люк ревізійний, організатор кабельний, укладчик кабельних шнурів, коннектор, комплект матеріалів для кріплення та маркування, патчкорд, кабель вита пара та ін.) на загальну суму 26264,70 грн., в т.ч. ПДВ 4377,45 грн.
За видатковою накладною №81 від 19.05.2016 р. ТОВ "Дакстер Трен" було поставлено ТОВ "Візард Системні Технології" відповідний товар на загальну суму 26264,70 грн., в т.ч. ПДВ 4377,45 грн.
При цьому, за вказаною операцією оформлено податкову накладну №81 від 19.05.2016 р. на загальну суму 26264,70 грн., в т.ч. ПДВ 4377,45 грн.
Факт оплати позивачем вказаного вище товару на загальну суму 26264,70 грн., в т.ч. ПДВ 4377,45 грн., підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №181 від 07.06.2016 р. з відміткою банку про проведення платежу.
Так, апелянт зазначає про неможливість підтвердити врахування реального часу здійснення операцій, наявності у ТОВ «ЖИТЛОБУДМОНТАЖ» трудових ресурсів, а також основних засобів, що економічно необхідні для виконання господарської діяльності та свідчить про відсутність необхідних умов для її здійснення.
Щодо викладеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на висновок Верховного Суду, викладений, зокрема, в постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 826/14549/15, від 06 лютого 2018 року у справі № 816/166/15-а, від 13 серпня 2020 року у справі №520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року у справі №140/1845/19, згідно з яким, відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Доводи відповідача про те, що контрагенти позивача не мають технічних та людських (трудових) ресурсів для виконання задокументованих позивачем спірних операцій не підтверджуються жодними допустимими доказами.
До того ж, відсутність у контрагента позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем.
Колегія суддів зауважує, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі, і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, недоліки в їх заповненні, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, та інші обставини, які в можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі, преференцій з боку держави.
Натомість, на переконання колегії суддів, кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
Щодо контрагента позивача ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН», апелянт зазначає, зокрема, що до перевірки не надано жодних документів, що підтверджують якість та ідентифікацію товару, технічні характеристики, виробника товару, країну походження товару а саме: сертифікати відповідності товарів, паспорта заводів виробників, дозволи та свідоцтва, щодо підтвердження якості, всі необхідні висновки про відповідність технічних умов виробництва, зберігання, а також реєстрації обов`язкових підтверджуючих документів (реквізити товару ДСТУ, ТУ, марки, типу, заводу виробника).
Натомість, як вбачається з пояснень ТОВ "Візард Системні Технології", придбані у ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» (гофро-труба, кабель, шафа, патч-корд, тощо) відсутні в переліку продукції, що підлягала обов`язковій сертифікації в Україні, який затверджений Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики 01.02.2005 р. № 28 (у редакції наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 06.11.2013 р. № 1308) у редакції чинній на дату здійснення спірних операцій. Документи, що підтверджують якість та ідентифікацію товару, придбаного у ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН», його технічні характеристики, виробника, тощо, які не були досліджені в ході проведення перевірки та не запитувались відповідачем під час її проведення, наявні у матеріалах справи (Т. 1 а.с. 215-230).
Щодо посилань апелянта в частині ненадання позивачем документів, які б фактично підтверджували транспортування товарно-матеріальних цінностей від постачальника до покупця, колегія суддів виходить з наступного.
Так, товарно-транспортна накладна (далі - ТТН) не є обов`язковим первинним документом, що складається під час здійснення господарської операції з поставки товару, а є первинним документом, що лише підтверджує операції учасників транспортних перевезень (вантажовідправника, вантажотримувача, перевізника), тому її відсутність у покупця товару за наявності належних первинних документів, що підтверджують поставку та оприбуткування товару, не може бути самостійною підставою для висновку про безтоварний характер господарської операцій з поставки товару в цілому.
Колегія суддів зазначає, що, згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568), ТТН - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
В свою чергу, сама по собі відсутність ТТН не є достатнім аргументом, який доводить нереальність господарської операції.
Наявність або відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням або порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що відсутність ТТН на транспортування продукції не може автоматично свідчити про безтоварність господарської операції за наявності інших належних доказів. З огляду на це, певні недоліки у ТТН або відсутність певних ТТН не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції.
Аналогічна правова позиція викладена колегією Касаційного адміністративного суду в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №821/589/17 та від 20 березня 2020 року у справі №520/399/19.
Щодо ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 30.11.2017 року по матеріалам досудового розслідування, внесеного за № 32016100090000097 від 12 грудня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 205, ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 212 КК України, в якій фігурує контрагент позивача ТОВ «ЖИТЛОБУДМОНТАЖ» та вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2017 справа №755/1949/17 щодо кримінального провадження № 32017100040000004, по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України, в якому згадується контрагент позивача - ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН», колегія суддів зазначає наступне.
Так, сам по собі факт того, що контрагенти позивача фігурують в досудових розслідуваннях, порушених за ознаками кримінального правопорушення, не є доказом протиправного формування витрат та податкового кредиту і не тягне за собою правових наслідків для позивача. При цьому, для висновків щодо нікчемності правочинів між позивачем та його контрагентами необхідно встановити наявність у платника податку при вчиненні таких зобов`язань мети, суперечної інтересам держави та суспільства. Про наявність такої мети у платника податку не можуть свідчити лише факти певних порушень правил ведення господарської діяльності.
Зокрема, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2017 року у справі №755/1949/17 щодо кримінального провадження № 32017100040000004 не містить жодних відомостей про господарські операції між позивачем та ТОВ «ДАКСТЕР ТРЕН» та про будь-які інші господарські операції вказаного контрагента позивача, як і не містить будь-якого аналізу його господарської діяльності. 
Крім того, відповідачем не було надано жодних належних та достатніх доказів наявності вироків суду відносно посадових осіб позивача та посадових осіб контрагентів позивача за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, при цьому, договори, укладені позивачем з вказаними контрагентами у судовому порядку недійсними визнані не були.
Правова позиція із аналогічним застосуванням норм законодавства викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі № 826/18952/14 та від 16 червня 2020 року у справа № 806/1545/16. 
Щодо вимоги апелянта про виклик в судове засідання у справі у якості свідка громадянку ОСОБА_1 з метою надання пояснень відносно здійснення з підприємством ТОВ "Житлобудмонтаж" фінансово-господарської діяльності, слід зазначити наступне.
Так, частинами першою та другої статті 92 КАС України визначено, що виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.
Водночас, апелянт не зазначив обставин, які ОСОБА_1 може підтвердити в частині пояснень відносно здійснення з підприємством ТОВ "Житлобудмонтаж" фінансово-господарської діяльності, відтак, у клопотанні про виклик ОСОБА_1 слід відмовити. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції, що позивачем надано усі належним чином оформлені первинні документи, якими, у сукупності із іншими наданими позивачем та дослідженими судом доказами підтверджується реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Житлобудмонтаж", ТОВ "Дакстер Трен". 
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Візард Системні Технології" та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2  ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені  статтями 328-329 КАС України.

 Суддя-доповідач                                                                        Вівдиченко Т.Р.
          
    Судді                                                                                               Кобаль М.І.

                                                                                                         Коротких А.Ю.