Справа № 2-1478/11

П О С Т А Н О В А
Іменем України

         07 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.
з участю секретаря судового засідання: Міца О.-Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2011 року, ухваленого суддею Трагнюк В.Р., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, –

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.02.2003 року позивач та відповідач набули право власності, кожен по 1/2 частині – тарного складу (літера «Б»), забійного цеху (літера «В»), складу живсировини (літера Г), овочесховища (літера «К») що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 15.02.2003 року. 15.02.2003 року покупці підписали акт приймання передачі майна на підставі вищезазначеного договору купівлі продажу, куди крім вищезазначеного майна ввійшли 6 тарних навісів, сторожова будка та артезіанська свердловина з насосною. Навіси, сторожова будка та свердловина з насосною не були відображені в нотаріально посвідченому договорі купівлі продажу, оскільки вони були допоміжними спорудами і в продавця ПП «ЕКОМ» не було на них зроблено ні інвентарних справ ні інших документів, оскільки згідно діючого на той момент цивільного законодавства на допоміжні споруди окремі правовстановлюючі документи не видавались. 25.02.2003 року сторонами було зроблено інвентарну справу та генеральний план на комплекс придбаних ними будівель, куди були включені і допоміжні споруди – 6 навісів, сторожова будка та артезіанська свердловина з насосною. Разом з цим, оскільки зазначені навіси потребували ремонту, сторони вирішили їх відремонтувати, причому, усно домовились про вклад грошей в їх ремонт в рівних долях. Однак на початку 2008 року відповідач заявив, що він більше не буде вкладати гроші в зазначений ремонт, бо не має грошей і запропонував купити його частку в навісах та артезіанській свердловині з насосною за 12 000 тисяч гривень. 07.07.2008 року між позивачем і відповідачем був укладений договір купівлі продажу 1/2 частини 6 навісів і артезіанської свердловини з насосною, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до якого позивач купив за 12 000 гривень 1/2 частину зазначеного майна. В цей же день відповідно до поданої розписки відповідачем він отримав від позивача 12 000 гривень, тобто всю суму коштів за продане майно. Зазначений договір був укладений в простій письмовій формі. Відповідно до умов договору, позивач та відповідач на протязі шести місяців мали підготувати всі необхідні документи для переоформлення частини зазначеного майна на ім`я позивача через нотаріуса. Однак вже більше півтора року відповідач постійно ухиляється від виготовлення документів для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу майна. Позивач сам підготувати відповідні документи не може оскільки для цього необхідна особиста участь відповідача, хоча позивач зробив інвентаризацію зазначених навісів та свердловини з насосною, однак виготовлення інших документів без присутності відповідача є неможливим. Відповідно до умов договору від 07.07.2008 року і розписки відповідача позивач повністю розрахувався за придбаний об`єкт. Відповідач порушуючи всі домовленості і користуючись тим, що позивач вже вклав туди не малу суму грошей, ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Після купівлі зазначеного майна позивач вже півтора року здійснює його обслуговування і ремонт, несе інші передбачені законодавством України витрати пов`язані з його утриманням, тобто здійснює всі повноваження власника щодо придбаного майна.
Посилаючись на викладене просив суд визнати дійсним договір від 07 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про купівлю-продаж 1/2 частини 6 навісів та артезіанської свердловини з насосною, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Та визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 5 навісів та артезіанську свердловину з насосною, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2011 року позов задоволено.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2011 року виправлено описку в рішенні Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2011 року стосовно визнання права власності за ОСОБА_2 саме на 5 навісів та артезіанську свердловину з насосною, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивує тим, що вона є дружиною відповідача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і вказане рішення порушує її права, позаяк спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. Вказує, що договір купівлі-продажу від 07.07.2008 року є нікчемним в силу ст. 220 ЦК України. При цьому згідно ст. 657 ЦК України (в редакції на момент його укладення) підлягав також державній реєстрації, чого дотримано не було. Також такий договір укладено з порушенням ст. 369 ЦК України, оскільки вона своєї згоди на відчуження майна не давала. Крім того, посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.

Не погоджуючись з вимогами апеляційної скарги ОСОБА_2 подав відзив, доводи якого зводяться до того, що ОСОБА_3 займався підприємницькою діяльністю за рахунок власних коштів, доходів від здійснення підприємництва, і за рахунок отриманих кредитів. При передачі в іпотеку будівлі забійного цеху (літера В) що використовувалась для спільної діяльності, ОСОБА_1 як дружина подала нотаріально посвідчену заяву від 03.08.2007 року про свою згоду з передачі ОСОБА_3 у іпотеку ПриватБанку її 1/2 частки в спільному майні подружжя, а саме нежитлової будівлі. Позаяк ОСОБА_3 діяв в інтересах своєї сім`ї за згоди ОСОБА_1 то і Договір купівлі-продажу від 08.07.2008 року укладався ОСОБА_3 за згодою ОСОБА_1 та в інтересах сім`ї ОСОБА_4 . Отримані за цим Договором грошові кошти у сумі 12000,00 грн. були використані ним для погашення заборгованості по кредиту з метою збереження іпотечного майна сім`ї ОСОБА_4 . 

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 09.09.2020 року замінено по даній цивільній справі відповідача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом установлено, що 15.02.2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули право власності, кожен по 1/2 частині – тарного складу (літера «Б»), забійного цеху (літера «В»), складу живсировини (літера Г), овочесховища (літера «К»), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 15.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Гонтар Л.І. за реєстром №504 (а.с.3). Та 15.02.2003 року підписано акт приймання передачі майна на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу, куди крім вищезазначеного майна увійшли 6 тарних навісів, сторожова будка та артезіанська свердловина з насосною (а.с.4).

07.07.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений в простій письмовій формі договір купівлі продажу 1/2 частини 6 навісів і артезіанської свердловини з насосною, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_2 купив за 12 000 гривень 1/2 частину зазначеного майна (а.с.19). В цей же день відповідно до поданої розписки ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 12 000 гривень (а.с.20). Відповідно до умов договору, позивач та відповідач на протязі шести місяців мали підготувати всі необхідні документи для переоформлення частини зазначеного майна на ім`я позивача через нотаріуса. Водночас нотаріальне посвідчення вказаного договору здійснено не було.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, умови якого виконано сторонами, а тому такий підлягає визнанню дійсним згідно ст. 220 ЦК України.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступні мотиви.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України (з цих підстав також пред`явлено позов) якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Водночас, ст. 657 ЦК України (в редакції чинній станом на 07.07.2008 року) передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, а тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. 

За таких обставин слід зазначити, що позаяк договір купівлі-продажу 6 навісів та артезіанської свердловини з насосною, які знаходяться в АДРЕСА_1 , крім нотаріального посвідчення підлягав ще й державній реєстрації, то відсутні підстави для визнання його дійсним в порядку передбаченому ч. 2 ст. 220 ЦК України. А звідси, позовна вимога ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, задоволенню не підлягає.

Оскільки позовна вимога про визнання права власності є похідної від позовної вимоги про визнання договору дійним, то вона також задоволенню не підлягає.

Стосовно доводів ОСОБА_1 з приводу того, що розпорядження майном, що відноситься до спільної сумісної власності, здійснюється за згодою співвласників, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог абзаців 1, 3 ст. 369 ЦК України (в редакції чинній станом на 07.07.2008 року), розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, 
здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. 

Водночас, згода ОСОБА_1 яка б була висловлена письмово і нотаріально посвідчена на надання дозволу ОСОБА_3 здійснити продаж ОСОБА_2 6 навісів і артезіанської свердловини з насосною, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відсутня в матеріалах справи так-як ОСОБА_1 таку згоду не надавала своєму чоловіку.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 надала згоду своєму чоловікові – ОСОБА_3 на здійснення продажу 1/2 частини нежитлової будівлі, складу живсировини, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . То такі посилання не можуть бути взятими до уваги колегією суддів з тих підстав, що 6 навісів і артезіанська свердловина з насосною не є складовими частинами складу жив сировини, а є самостійними об`єктами права власності наряду з іншими об`єктами. Крім цього, така згода була надана ОСОБА_1 лише 10.10.2008 року, тоді як у простій письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено ними 07.07.2008 року. 

Наведене є свідченням того, що ОСОБА_3 здійснив продажу  ОСОБА_2 нерухомого майна, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя за відсутності письмово висловленої згоди ОСОБА_1 та нотаріального посвідчення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 596,45 грн.

Зважуючи на викладене та керуючись приписами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2011 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 596,45 грн., судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 11 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: