Єдиний унікальний номер 243/761/19 
Номер провадження 22-ц/804/1097/21        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

02 червня 2021 року
          
м. Бахмут 

справа  № 243/761/19
провадження  № 22-ц/804/1097/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого   Хейло Я.В.,
суддів    Мірути О.А., Тимченко О.О.

учасники справи:

позивач  Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго»,
відповідач  ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут  цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги теплопостачання,інфляції та 3% річних (суддя Старовецький В.І.), ухваленого в приміщенні суду в місті Слов`янськ Донецької області,-

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У січні 2019 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі – ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернулось до  Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги теплопостачання , інфляції  та 3% річних.

Позов мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , є абонентом ОКП «Донецьктеплокомуненерго», має особовий рахунок № НОМЕР_1 , користується послугами теплопостачання, проте не в повному обсязі сплачує вартість спожитих послуг.

У зв`язку з несплатою станом на 01.12.2018 року у відповідача  за період з 01.10.2013 року по 01.12.2018 року виникла заборгованість за спожиті послуги з опалення у сумі 17676,53 гривень.

Позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за спожиті послуги з опалення у розмірі 17676,53 гривень, втрати від інфляційних процесів в сумі 5380,29 гривень та три проценти річних у сумі 1077,70 гривень та відшкодувати  витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2021 року позов  ОКП «Донецьктеплокомуненерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість в розмірі 11351 гривень 91 копійок. 

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» інфляційні  втрати у розмірі 3500 гривень 67 копійки та 3 % річних в сумі 924 гривень 38 копійок.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача заборгованість за оплату теплової енергії у розмірі 5699, 61 гривень.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1   мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми процесуального та матеріального права. 

Зазначає, що суд першої інстанції при обчисленні заборгованості необґрунтовано використовував вартість річної норми споживання теплової енергії на централізоване опалення, затвердженої розпорядженням голови Донецької ОДА №185 від 06.04.2011 року.

Посилається на пункт 15 Положення про державну реєстрацію нормативно правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади від 28 грудня 1992 року №731 та зазначає, що зазначена річна норма розрахована з порушеннями, крім того суд безпідставно не прийняв до уваги розрахунок індивідуальної річної норми витрат теплової енергії на централізоване опалення по житловому будинку АДРЕСА_2 , що виконано на основі рекомендацій ОКП «Донецьктеплокомуненерго» згідно листа №4510/03 від 25.11.2020 року, № 4510/03 ПАТ, «УкрНДУінжпроекту» від 11.01.2021 року № 1-2 та від 29.12.2020 року.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Представником ОКП «Донецьктеплокомуненерго» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він посилається на ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», та зазначає, що розпорядження голови Донецької ОДА та постанови НКРЕКП прийнято в межах повноважень, та вони є обов`язковими для виконання ОКП «Донецьктеплокомуненерго».

Нарахування проводилось згідно постанови КМУ №630 від 01.12.2018 року «Про затвердження Правил надання централізованих послуг подачі холодної і гарячої води  і водовідведення та типового договору про подачу послуг централізованого опалення, подачі холодної і гарячої води  і водовідведення».

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін. 

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 , відповідач є споживачем послуг теплопостачання, своєчасно не здійснювала оплату за поставлену теплову енергію за період з 01.10.2013 року по 01.12.2018 року, заборгованість відповідача перед ОКП «Донецьктеплокомуненерго» складає 24236,02 грн. (а.с.6-7).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 з 27.03.2013 року зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 , разом зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою з місця мешкання про склад сім`ї та реєстрації (а.с.8) та довідкою про реєстрацію місця проживання особи №22-15/2-3690 від 08.05.2019 року (а.с.31-32).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ  ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті  367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не  підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову  складає 24134,52 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції застосував за заявою відповідача строк  позовної  давності та з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, дійшов висновку про стягнення заборгованості за надані послуги з опалення за період з лютого 2016 року по грудень 2018 року  у розмірі 11351, 91 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 27.03.2013 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи; ОКП «Донецьктеплокомуненерго» надає послуги з центрального опалення за вказаною адресою, які відповідач своєчасно не сплачує (а.с. 31).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги до квартири, в якій зареєстрований і фактично проживає відповідач, а відповідач ними користується.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

При цьому пункт 6 частини першої статті 20 Закону встановлює, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна  довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не  може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні  дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Розглядаючи позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго»,  суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно  перевірив доводи позивача на обґрунтування цих  позовних вимог  і заперечення відповідача  ОСОБА_1 , встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку та дійшов правильного висновку про те, що відповідач належним чином не виконував обов`язок по оплаті послуг позивача з теплопостачання, що є підставою для стягнення заборгованості і у апеляційного суду немає підстав вважати його неправильним.

Згідно з частиною четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення  та послуг з централізованого водопостачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії.

Статтею 2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, завданням якої, у тому числі, є здійснення державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках шляхом формування і забезпечення прогнозованості цінової і тарифної політики на ринках, які перебувають у стані природної монополії, та суміжних ринках у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін.

Указом Президента України від 27 серпня 2014 року № 694/2014NT було утворено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014 затверджено Положення про НКРЕКП (далі - Положення про НКРЕКП). 

Відповідно до пункту 3 Положення про НКРЕКП основними завданнями НКРЕКП, зокрема є державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках, у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, на ринках природного газу, нафтового (попутного) газу, газу (метану) вугільних родовищ та газу сланцевих товщ (далі - природний газ), нафти та нафтопродуктів, а також перероблення та захоронення побутових відходів; забезпечення проведення цінової і тарифної політики у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, у нафтогазовому комплексі, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін.

Пункт 4 Положення про НКРЕКП передбачає, що НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, установлює тарифи на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

Таким чином, НКРЕКП, як національна комісія регулювання природних монополій, що утворена та функціонує відповідно до Закону України «Про природні монополії» наділена повноваженнями по встановленню тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, що використовується для потреб населення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, що викладене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі  № 826/16994/15, провадження № 11-681апп18, та у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 826/15733/15.

Відповідно до пункту 7 частини  1 статті 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація: визначає і встановлює норми споживання у сфері житлово-комунальних послуг, здійснює контроль за їх дотриманням. 

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Отже, враховуючи вищенаведене, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» як виконавець послуг з централізованого опалення  та послуг з централізованого водопостачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності, зобов`язано дотримуватись нормативно-правових актів щодо застосування встановлених розпорядженням Донецької ОДА норм споживання теплової енергії та тарифів на житлово-комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і більш того, вони були предметом дослідження суду першої інстанції і у апеляційного суду немає підстав їх переоцінювати.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги розрахунок заборгованості складений відповідачем, оскільки він суперечить наведеним вище  вимогам діючого законодавства.

Посилання у скарзі на ті обставини, що Розпорядження Голови Донецької обласної державної адміністрації  № 185 від 06.04.2011 року не пройшло державну реєстрації у Міністерстві юстиції України  правових висновків суду також не спростовує, оскільки   тарифи, на підставі яких позивач провів нарахування за надані послуги є чинними та обов`язковими для застосування розрахунків зі споживачами.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в спірний період з лютого 2016 року по грудень 2018 року надавав послуги відповідачу , яка їх оплату своєчасно не здійснювала, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості у розмірі 11351, 91 грн., а також  інфляційних втрат у розмірі 3500, 67 грн та 3% річних у розмірі 924, 38 грн.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Таким чином, апеляційну скаргу  ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.                   
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 374, 375, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий              Я.В. Хейло

Судді         О.А. Мірута

          О.О. Тимченко