Номер провадження: 33/813/394/21
Номер справи місцевого суду: 523/458/21 
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г. 
Доповідач Толкаченко О. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2021 року                                                                                м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2021 року, - 

ВСТАНОВИВ:
зазначеною постановою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. Стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп. 

Обставини справи та вимоги апеляційної скарги

Зі змісту оскарженої постанови убачається, що ОСОБА_1 28 листопада 2020 року о 22 годині в м. Одесі по вул. Сергія Ядова, 6-а, працюючи на посаді адміністратора бару, приймала відвідувачів, чим порушила вимогу підпункту 1) пункту 15) Постанови Кабінету Міністрів України №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову та закрити справу на підставі п.1) ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що в оскаржуваній постанові суд визнаючи ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП не послався на її пояснення, пояснення потерпілих та свідків. Таким чином залишається незрозумілим, на підставі яких саме доказів суд встановив вину ОСОБА_1 . 
В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 є посадовою особою у розумінні ст.65 ГК України та що до її посадових обов`язків входить забезпечення профілактичних заходів, за недотримання яких її може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП. 
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б беззаперечно доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

В судові засідання апеляційного суду, які були призначені на 12 березня 2021 року та 09 квітня 2021 року ОСОБА_1 двічі не з`явилась. При цьому про дату, час та місце судових засідань вона повідомлялась належним чином засобами телефонного зв`язку, що підтверджується телефонограмами за підписом секретаря судового засідання Маслова Р.Ю., які містяться в матеріалах справи. З заявами про відкладення апеляційного розгляду ОСОБА_1 до суду не зверталась.
Частиною 4 ст.294 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Відповідно до частини 6 ст.294 КУпАП - неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб. 
Враховуючи вказані вимоги закону та те, що апеляційний суд обмежений в часі при розгляді апеляційних скарг на постанову у справах про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 за її відсутності, оскільки вона двічі без поважних причин не з`явились в судові засідання апеляційного суду. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.44-3 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.        
Згідно з ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Диспозиція ч.1 ст.44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №083413 убачається, що ОСОБА_1 28 листопада 2020 року о 22 годині в м. Одесі по вул. Сергія Ядова, 6-а, працюючи на посаді адміністратора бару «Хатинка» здійснювала прийом відвідувачів, чим порушила вимоги підпункту 1) пункту 15) Постанови Кабінету Міністрів України №641.
Підпунктом 1) пункту 15) Постанови Кабінету Міністрів України №641, в редакції яка діяла станом на момент вчинення розглядаємого правопорушення - 28 листопада 2020 року, було встановлено заборону в період з 00 годин 00 хвилин суботи до 00 годин 00 хвилин понеділка на території України з 14 листопада 2020 р. до 30 листопада 2020 р. на приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів, ресторанів, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.
В графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 вказала, що їй не було відмово про те, що працювати у вихідний день заборонено. 
Таким чином фактично ОСОБА_1 погодилась з тим, що вона вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП при обставинах, викладених у протоколі.
       При цьому вона не зазначила про те, що не обіймає посаду адміністратора закладу і до кола її службових обов`язків не входить контролювати часи роботи закладу. 
Напроти в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких вказано, що вона працює адміністратором в кафе-бар «Хатинка», який розташований за адресою: м.Одеса, вул.Сергія Ядова, 6-а. 28 листопада 2020 року вона прийшла на роботу і кафе працювало у звичайному режимі, до приміщення заходили відвідувачі. Близько 22 години 20 хвилин до кафе-бару приїхали співробітники поліції, яким ОСОБА_1 повідомила про те, що не знала, що заклад не повинен працювати у вихідні дні. 
Та обставина, що ОСОБА_1 не знала про запроваджений станом на 28 листопада 2020 року «Карантин вихідного дня» не може бути підставою для її звільнення від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП.
З цього приводу апеляційний суд зазначає про існування презумпції знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat — незнання закону не вибачається) — кожен вважається таким, що знає закони.
Правова основа презумпції знання законодавства це обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Проте ОСОБА_1 не з`явившись в судові засідання апеляційного суду, не скористалась своїм правом надати суду апеляційної інстанції нові докази на підтвердження доводів апеляційної скарги про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.44-3 КУпАП.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                 О.О. Толкаченко