ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року  
м. Черкаси   

справа № 711/1491/20 провадження № 22-ц/821/780/21 категорія 305010000		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.
секретаря: Анкудінова О.І. 

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1  
відповідачі: Головне управління пенсійного фонду України в Черкаській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління державної казначейської служби України в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями та рішеннями органу державної влади. 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області про стягнення шкоди, завданої неправомірними діями та рішенням органу державної влади.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 листопада 2019 року позивачем подано до Управління Пенсійного Фонду в Черкаській області заяву про призначення пенсії за віком, надано необхідні документи та отримано розписку про це. 
Статтею 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган: Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів. 
Позивач вважає, що рішення по його заяві про призначення пенсії повинно було прийняте до 26 листопада 2019 року. Інформації про продовження строку розгляду заяви Управління йому не надало. Так як ОСОБА_1 не отримав повідомлення про прийняте рішення по його заяві, тому він вимушений був звернутись до Управління зі скаргою (електронне звернення від 10 грудня 2019 року про порушення встановленого законодавством строку, з вимогою пояснити причини правопорушення та виконати вимоги законодавства. 
Відповідь на скаргу надано листом № 1636/А-10 від 20 грудня 2019 року, у якій повідомлено лише про те, що проводиться перевірка двох записів в його трудовій книжці. Однак, законодавством Пенсійному Фонду надано право збільшення строку прийняття рішення для проведення перевірки лише на 15 днів. Тобто, рішення по заяві навіть у випадку продовження строку розгляду на 15 днів повинно було прийняте до 03 грудня 2019 року. Пояснень щодо причин порушення строку прийняття рішення не надано взагалі, інформації про продовження строку розгляду заяви не надано. 
31 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з електронним зверненням до Управління, в якому повідомляв про те, що досі не отримав повідомлення про рішення, прийняте по його заяві, просив надати йому копію розрахунку його страхового стажу. Відповіді на це звернення він не отримав. 
Незмістовна відповідь на скаргу вимусила його звернутися зі скаргою від 09 січня 2020 року в Пенсійний Фонд України про протиправну бездіяльність Управління на яку ОСОБА_1 отримав необгрнутованого листа про відсутність підстав для задоволення його скарги. 
02 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся з електронним зверненням до Управління, в якому повідомляв про отримання не оформленого належним чином листа, про неправомірність прийнятого рішення, відповіді на це звернення позивач не отримав. 
В порушення вимог законодавства рішення по його заяві про призначення пенсії прийнято після його численних скарг та заяв лише 21 січня 2020 року, про що його повідомили листом № 90/А-10 від 31 січня 2020 року. 
Встановлення законодавством обмежених термінів розгляду заяв про призначення пенсій та повідомлення про прийняте рішення Пенсійним Фондом України має на меті забезпечення можливості своєчасного оскарження неправомірних дій Пенсійного Фонду та своєчасного захисту громадянами своїх конституційних прав. 
Неправомірні дії Управління Пенсійного Фонду в Черкаській області щодо порушення строку прийняття рішення по заяві про призначення пенсії заподіяли йому моральну шкоду доказами заподіяної якої є його численні заяви, скарги та звернення та повна відсутність змістовних відповідей на них від Управління. 
З метою швидкого та мирного врегулювання питання 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Управління з електронним зверненням, в якому повідомляв про можливі помилки при розрахунку стажу роботи, просив їх перевірити, виправити та прийняти правомірне рішення по його заяві про призначення пенсії. 
21 лютого 2020 року ОСОБА_1 отримав відповідь на це звернення. Відповідь надана листом без номеру та без дати, за підписом ОСОБА_2 , підготувала, ОСОБА_3 . До листа додано Витяг (належним чином не завіренеий, без підпису та печатки) з протоколу рішення по його заяві, але вже за іншим номером та датою прийняття, ніж вказано у листі № 90/А-10 від 31 січня 2020 року. Таким чином, на час подачі позову до суду були відсутні належні докази прийняття рішення по його заяві. 
Крім того, листом № 90/А-10 від 31 січня 2020 року Управління повідомлено про прийняте рішення про відмову йому в призначенні пенсії за віком, так як страховий стаж нараховано лише 25 років 6 місяців. 
Копія рішення позивачу не надіслана, незважаючи на його численні заяви. Рішення про незарахування деяких періодів роботи до стажу порушує його права та законодавство України. 
ОСОБА_1 вважає, що неправомірним рішенням про відмову в призначенні пенсії йому завдано майнову шкоду у вигляді неотриманого доходу у розмірі пенсії за віком за грудень 2019 року, січень та лютий 2020 року у розмірі 8 000 грн. в місяць, разом 24 000 грн.. 
На підставі викладеного просив суд: стягнути на його користь з єдиного казначейського рахунку Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області 26 919 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у вигляді порушення строку прийняття рішення по його заяві про призначення пенсії; втягнути на його користь з єдиного казначейського рахунку Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області 11 334 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову йому в призначенні пенсії за віком; стягнути        на його користь з єдиного казначейського рахунку Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області 24 000 грн. відшкодування збитків, завданих неправомірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову йому в призначенні пенсії за віком.
26 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив суд стягнути на його користь з єдиного казначейського рахунку Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області 26 919 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у вигляді порушення строку прийняття рішення по його заяві про призначення пенсії, 121 538 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову йому в призначенні пенсії за віком, 96 000 грн. відшкодування збитків, завданих неправомірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову йому в призначенні пенсії за віком.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3 666 грн. 86 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду доказів того, що в результаті дій чи бездіяльності Головного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області йому було завдано моральну та матеріальну шкоду, а тому з огляду на викладене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області є похідними від позовних вимог до Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області, тому в задоволенні позову до другого позивача також було відмовлено. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2020 року як незаконне та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, має місце порушення судом норм матеріального та процесуального права під час вирішення справи.
Суд зробив хибний висновок про відсутність доказів того, що в результаті дій Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області було завдано моральну та матеріальну шкоду.
ОСОБА_1 вважає, що надав суду всі необхідні докази для обгрунтування своїх позовних вимог. Всі докази є вмотивованими і дають підстави для задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області зазначено, що Управлінням здійснено всі заходи, щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення йому пенсії. Так як ОСОБА_1 відмовився від надання уточнюючих довідок про підтвердження стажу роботи, тому розгляд його повідомлення було продовжено, про що відповідач повідомляв позивача вмотивованим листом.
Крім того, зазначено, що позивач не надав доказів того, що в результаті дій чи бездіяльності Управління йому було завдано моральної шкоди, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями та настанням шкоди.

Відповідь на відзив на апеляційну скаргу 

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_1 зазначено, що доводи відзиву є безпідставними, оскільки доказом заподіяння моральної шкоди є численні звернення позивача до Управління ПФУ з питанням відмови про призначення пенсії. 
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань, а отже не свідчить про те, що шкоди не було завдано.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК).
Судом першої інстанції встановлено і дану обставину сторони не заперечили, що ОСОБА_1 15 листопада 2019 року звернувся до Черкаського відділу обслуговування громадян № 4 Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 44 ЗУ № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійному Фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного Фонду України за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846). 
Згідно пункту 1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.
Пунктом 7 Порядку передбачено перелік документів, необхідних для призначення пенсії. 
Відповідно до п. 30 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. 
Відповідно до п. 2.1 та 2.9 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про місце проживання (реєстрації) особи; особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік; свідоцтво про укладення шлюбу. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 38 Порядку). 
Частиною 5 статті 45 Закону № 1058-ІV передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів. 
Згідно частини 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Пунктом 5 Порядку передбачено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії. У разі, якщо документи, необхідні для призначення пенсії, подані не всі, заявник може подати їх не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів.
Сторони не заперечили, що разом із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 надав трудову книжку, військовий квиток, довідку про навчання.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а "також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
03 грудня 2019 року Управлінням ПФУ в Черкаській області направлено до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполь запит за вих. № 101798/02-21 щодо допомоги в отриманні довідок за період роботи в ООО «Науково-виробниче підприємство «Екситон»» з 04 лютого 1992 року по 01 червня 1994 року та за період роботи в МП «Інвент» з 01 червня 1994 року по 01 листопада 1995 року. 
Листом від 20 грудня 2019 року Управління ПФУ в Черкаській області повідомило позивача про продовження строку розгляду заяви та про перегляд страхового стажу.
З відповіді вказаного вище відділу за підписом П.Котик на заяву позивача про призначення пенсії за віком від 24 січня 2020 року, яка підписана електронним цифровим підписом підписант вбачається, що до заяви для призначення пенсії від 15 листопада 2020 року позивач надав паспорт, ідентифікаційний код, копію трудової книжки від 03 січня 1979 року, архівну довідку про навчання № 2067 від 03 грудня 2019 року, архівну довідку про перейменування № 2068 від 03 грудня 2019 року, військовий квиток НОМЕР_1 від 01 жовтня 1980 року. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 січня 2018 року особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року – не менше 26 років. На момент звернення за призначенням пенсії за віком позивачу виповнилось 59 років, відповідно для цього необхідно мати 26 років страхового стажу. Відповідно до наданих документів стаж роботи для призначення пенсії складає 25 років 06 місяців 09 днів. Оскільки, позивач не мав необхідного трудового стажу роботи, для призначенння пенсії відділ з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного апрвління Пенсійного фонду України в Черкаській області змушений відмовити йому у призначенні пенсії (протокол рішення № 232350001824 від 21 січня 2020 року).
Також на заяви-звернення позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, відповідно до чинного законодавства, були надані відповіді від 31 січня 2020 року та від 17 лютого 2020 року, які підписані електронним цифровим підписом підписанта. 
Електронний цифровий підпис (ЕЦП) — вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За правовим статусом він прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаним недійсним лише через те, що він має електронну Форму. 
У сукупності з вищевикладеним, вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із заподіянням шкоди для здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 
Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 
Згідно частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. 
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови). Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.
Так, відповідно з частинами першою-третьою статті  12, частиною першою ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом. 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України  кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (справа «Stankovv. Bulgaria», заява № 68490/01, рішення від 12 липня 2007 року).
Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів, якими саме діями або бездіяльністю відповідачі порушили його права, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, понесених моральних страждань, не довів наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1  до Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області залишено без задоволення, тому висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог до головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області є також правильним, оскільки вимоги до казначейства є похідними від позовних вимог ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду у Черкаській області.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам вцілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно, всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильності висновків районного суду не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», заява № 4904/04, рішення від 10 лютого 2010 року).
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління державної казначейської служби України в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями та рішеннями органу державної влади залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст виготовлено 19 травня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук

       
Судді                                                                        О.В. Карпенко

                                                                       Л.В. Нерушак