Ухвала                                                                                           Іменем України
31 травня 2021 року                                                                                                              м. Київ
справа № 333/1055/20                                                                                   провадження № 51-2690ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року,
встановив:
За вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2020 року
 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
 
засуджено за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року вирок щодо     ОСОБА_6 залишено без змін.
За вироком суду    ОСОБА_6 засуджено за те, що він 17 січня 2020 року о 14:19, перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: 
АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту із працівником вищезазначеного магазину ОСОБА_7 ножем задав йому удару в грудну клітку, спричинивши тяжке тілесне ушкодження.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну судових рішень через невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та його особі. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України).
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_5 у вчиненні  кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу, а саме те, що він неодноразово судимий, у тому числі, за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи, однак на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, відсутні позитивні характеристики, офіційно не працює, перебуває на обліку в нарколога, думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні та якому матеріальну та моральну шкоду не відшкодував. Обставин, які пом`якшують, покарання не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.
Взявши до уваги вищезазначені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання у виді наближеного до мінімального строку позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Таким чином, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, підстав для його пом`якшення немає. Обставини, які би вказували на те, що покарання є явно несправедливим через суворість, відсутні.
Під час перегляду кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК України ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 та дав на них мотивовані відповіді, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. Доводи в касаційній скарзі захисника аналогічні доводам у його апеляційній скарзі.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оспорюваних вироку та ухвали, захисник не навів.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя від 14 вересня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1              ОСОБА_2                         ОСОБА_3