ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 р.	Справа № 480/4893/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С  
                       позивач ОСОБА_1 
             представник відповідача Хряк О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, м. Суми, повний текст складено 12.06.20 року по справі № 480/4893/19
за позовом    ОСОБА_1      
до    Офісу Генерального прокурора                     
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 ,  звернувся до суду з позовною заявою до Генеральної прокуратури України (відповідно до п.1 наказу Генеральної прокуратури України від 27.12.2019 №358 «Про окремі питання забезпечення початку роботи Офісу Генерального прокурора» юридичну особу «Генеральна прокуратура України» перейменовано в «Офіс Генерального прокурора» без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань , в якій просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора №469к від 04.11.2019 про звільнення заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури та поновити ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Сумської області. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 задоволено позов.
Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №469к від 04.11.2019 про звільнення заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Сумської області.
Відповідач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що судове рішення відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню через невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та у зв`язку з порушенням норм процесуального права - ст.ст. 2, 6, 242 КАС України, та неправильним застосуванням норм матеріального права - ст.ст. 40, 222, 235 КЗпП України, абз. 6 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. 
Позивач, наполягаючи на законності  та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване  рішення без змін.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач працював в органах прокуратури України з 1999 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача (т.1, а.с.183-188). 
Наказом Генерального прокурора України №605к від 18.09.2015 ОСОБА_2 був призначений заступником прокурора Сумської області (т.1, а.с.38).
Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - Комісія) від 20.12.2017 №352дп-17 за неналежне виконання службових обов`язків, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності, а також грубе порушення правил прокурорської етики, яке полягало у введенні в оману керівника прокуратури Сумської області щодо стану свого здоров`я, права на отримання відпустки у вересні 2017 року та отримання відповідних виплат заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади в органах прокуратури (т.1, а.с.47-69).
Не погодившись із вказаним рішенням Комісії, позивач оскаржив його в судовому порядку та рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.04.2018 у справі № 9901/424/18 (т.1 а.с.160-167), залишеним без змін (вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень) постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Комісії.
Наказом прокурора Сумської області від 26.12.2017 №333к ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною з 26.12.2017 по 19.09.2018 (т.1 а.с.39,179). 
В період перебування позивача у зазначеній відпустці на виконання рішення Комісії від 20.12.2017 №352дп-17, відповідно до вимог п. 4 ч.1, ч.2 ст.9, п.3 ч.3 ст. 49 Закону України «Про прокуратуру», наказом Генерального прокурора України від 23.02.2018 №1дк ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Сумської області за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики та порушення правил внутрішнього службового розпорядку (п.п.1,5,6,7 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру») у перший робочий день після закінчення відпустки для догляду за дитиною (т.1, а.с.40).
Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_1 , не погодившись з прийнятим Генеральним прокурором наказом від 23.02.2018 №1дк, оскаржив правомірність його винесення до Сумського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 12.12.2018 у справі №818/1715/18 у задоволенні його вимог про визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України від 23.02.2018 № 1дк було відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020 №818/1715/18 рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі скасовано в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування наказу Генеральної прокуратури України №1дк від 23 лютого 2018 року в частині звільнення заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (пункт 7 частини 1  статті 43 Закону України «Про прокуратуру»), з прийняттям нового судового рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України № 1дк від 23 лютого 2018 року в частині звільнення заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (пункт 7 частини 1  статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 залишено без змін.
У той же час, наказом прокурора Сумської області від 19.09.2018 №243к ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною з 20.09.2018 до 18.09.2019 (т.1, а.с.41,180).
19.09.2019 позивач мав приступити до виконання своїх службових обов`язків, однак повідомив, що перебуває на лікарняному (т.1, а.с.43), у зв`язку з цим наказом Генерального прокурора України від 19.09.2019 №153к, на підставі рішення Комісії від 20.12.2017 №352дп-17 та наказу Генерального прокурора України від 23.02.2018 №1дк, заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 наказано вважати звільненим з посади в органах прокуратури у перший робочий день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (т.1, а.с.43).
У цей період (період тимчасової непрацездатності, що тривав згідно листків непрацездатності по 01.11.2019 (п`ятниця) (т.1, а.с.190-195) ОСОБА_1 подав Генеральному прокурору заяву (т.1, а.с.15-17, а.с.79), в якій просив на підставі п.10 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» перевести його на посаду прокурора в обласній прокуратурі і для цього допустити до проходження атестації. 
Також у поданій заяві ОСОБА_1 вказав, що з умовами та процедурами проведення атестації, визначеними у Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому Генерального прокурора, ознайомлений та погоджується. Зокрема, підтвердив, що усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого вказаним Порядком, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», його буде звільнено з посади прокурора.
Крім того, погодився з тим, що під час проведення співбесіди та ухвалення рішення кадровою комісією може братися до уваги інформація, отримана від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно), яка не підлягає додатковому офіційному підтвердженню.
Також у заяві вказав, що для цілі проходження атестації, яка включає оцінку його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, дає згоду кадровим комісіям і робочим групам на повний та безпосередній доступ до інформації, визначеної у п.15 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». 
Вказана заява була зареєстрована в Генеральній прокуратурі Україні 16.10.2019 за №214404-19.
Наказом Генерального прокурора України №469к від 04.11.2019 заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури з 05.11.2019 (т.1, а.с.10,44).
Підставою для винесення оскаржуваного наказу зазначено рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії від 20.12.2017 №352дп-17 та наказ Генерального прокурора України від 23.02.2018 №1дк.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося в період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України.
Суд зазначив, що абз. VI п. 19 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ) в частині можливого звільнення прокурора в період його тимчасової непрацездатності, є спеціальною нормою та підлягає застосуванню виключно, коли звільнення з посади прокурора відбувається на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» (ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) і лише за умови наявності виключних чотирьох підстав.
Враховуючи, що звільнення позивача відбувалось саме на виконання рішення Комісії про накладення дисциплінарного стягнення від 20.12.2017 № 352дп-17, а не на підставі визначених у п. 19 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, в даному випадку застосуванню підлягають норми КЗпП України з дотриманням встановлених законодавством про працю гарантій.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи прокуратури України та їх посадові особи зобов`язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 9 Закону № 1697 (у редакції чинній до 25.09.2019) Генеральний прокурор на підставі рішення Кваліфікаційно- дисциплінарної комісії прокурорів (далі- Комісія) приймав рішення про застосування до прокурора Генеральної прокуратури України, прокурора регіональної чи місцевих прокуратур дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування їх на посаді прокурора.
Рішенням Комісії від 20.12.2017 №352дп-17 за неналежне виконання службових обов`язків, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності, а також грубе порушення правил прокурорської етики, яке полягало у введенні в оману керівника прокуратури Сумської області щодо стану свого здоров`я, права на отримання відпустки у вересні 2017 року та отримання відповідних виплат заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
Вказане рішення Комісії оскаржувалось позивачем у судовому порядку. Рішенням          Верховного          Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.04.2018 у справі № 9901/424/18, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Комісії.
Відповідно до наказу прокурора Сумської області від 26.12.2017 № 333к ОСОБА_1 у період з 26.12.2017 до 19.09.2018 перебував у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду.
Таким чином, на час надходження рішення Комісії до Генеральної прокуратури (26.12.2017) позивач перебував у соціальній відпустці, що унеможливлювало його звільнення з 26.12.2017.
У подальшому, на виконання рішення Комісії від 20.12.2017, наказом Генерального прокурора від 23.02.2018 №1дк ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики та порушення правил внутрішнього трудового розпорядку (п. п. 1, 5, 6, 7 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697) у перший робочий день після закінчення відпустки для догляду за дитиною.
Водночас, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2018          у справі № 818/1715/18 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України від 23.02.2018 № Ідк.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 в частині відмови у задоволенні його вимог про скасування наказу Генеральної прокуратури України від 23.02.2018 №1дк в частині звільнення заступника прокурора Сумської області з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697) скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 23.02.2018 № 1дк в частині звільнення заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697). В іншій частині рішення залишено без змін.
У серпні 2018 року позивачем знову подано до прокуратури Сумської області заяву та документи про надання йому соціальної відпустки, у зв`язку з чим наказом прокурора Сумської області від 19.09.2018 № 243к йому надано відпустку для догляду за дитиною з 20.09.2018 до 18.09.2019.
Після закінчення відпустки ОСОБА_1 19.09.2019 до роботи не став, повідомив керівництво прокуратури Сумської області про перебування на лікарняному, з огляду на це наказом Генерального прокурора від 19.09.2019 № 153к ОСОБА_1 вважається звільненим з посади в органах прокуратури у перший робочий день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.
Разом з тим, 25.09.2019 набрав чинності Закон №113-IX, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.
Відповідно до п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697.
Пунктом 9 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX визначено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.
Згідно з п. 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації.
Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджено наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 (далі - Порядок), який в установленому порядку 04.10.2019 оприлюднено на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України.
Пунктом 9 розділу І Порядку передбачено, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.
Відповідно до п. 10 розділу І Порядку заява, вказана у п. 9 розділу І цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.
Оскільки на день набрання чинності Законом № 113-ІХ ОСОБА_1 обіймав посаду заступника прокурора Сумської області ним подано заяву про переведення його до обласної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.
Пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 за умови настання підстав передбачених пп. 1-4 цього пункту, а саме: неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію, неуспішне проходження атестації, ненадання згоди на переведення на запропоновану посаду, відсутність вакантних посад.
Водночас, згідно з абз. 7 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ указані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом № 1697.
Відповідно до ст. 49 Закону № 1697 до прокурора можу бути застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
Враховуючи той факт, що відносно позивача є чинне та невиконане рішення Комісії про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади в органах прокуратури, наказом Генерального прокурора від 04.11.2019          № 469к ОСОБА_1 відповідно до п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ вважається звільненим з посади в органах прокуратури з 05.11.2019 на підставі наказу Генерального прокурора України від 23.02.2018 №1дк та рішення Комісії від 20.12.2017 № 352дп-17.
Також абз. 6 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ визначено, що перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.
Оскільки у цьому пункті передбачено, що прокурори можуть бути звільнені і на інших підставах, щодо таких випадків підлягають застосуванню положення абз. 6 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ.
Стаття 222 КЗпП України визначає, що особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законом.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі №807/211/17, під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Зазначені норми Закону, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, у тому числі з адміністративної посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами.
Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальна норма закону - п. 19 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113.
Слід звернути увагу, що відповідно до рішення Комісії, у зв`язку з вчиненням позивачем дисциплінарного проступку грубого характеру, подальше його перебування на посаді та в органах прокуратури є неможливим. У той же час, настання дисциплінарної відповідальності прокурора відбувається після виконання наказу керівника органу прокуратури про застосування дисциплінарного стягнення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що Генеральний прокурор при прийнятті оспорюваного наказу діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.
Наведені доводи та докази на їх підтвердження судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 постанови пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення у адміністративній справі» судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права і згідно з конституційними засадами та принципами адміністративного судочинства є обов`язковим до виконання на всій території України. Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Таким чином, викладені порушення допущені судом першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог та вказують на наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 року по справі                       № 480/4893/19 скасувати.
Прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	З.О. Кононенко    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  15.04.2021 року