КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
19 квітня 2021 року  м.Київ
 
Справа № 33/824/2044/2021
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП    
Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Желепи О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення, про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 ,-
встановив :
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 251478, 12.02.2021 року о 12 год. 40 хв. гр. ОСОБА_1 за місцем мешкання вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно своєї дружини гр. ОСОБА_2 , а саме, висловлювався брутальною лайкою на її адресу, погрожував фізичною розправою. Таким чином, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року, визнано  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та підданно його адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп.
 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням,   ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року та закрити провадження, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення..
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що судом першої інстанції порушені вимоги ст. 277-2, 268 КУпАП, оскільки відповідно до статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду. Однак, повістку про розгляд справи на 11.03.2021 року  не отримував, отже не був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи №754/2965/21.
Вказує на те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51,146,160,172-4- 172-9, 173,173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.
Також вказує на те, що він не вчиняв домашнього насильства, його дружина ОСОБА_2 в своїх поясненнях взагалі не повідомляла про факти насильства, а її мати ОСОБА_3 дала неправдиві пояснення. Суд визнав його винним на підставі не належних доказів.
Зазначає, що 12.02.2021 року, не вчиняв жодних правопорушень, не висловлювався брутальною лайкою та не погрожував фізичною розправою дружині - ОСОБА_2 , отже вину у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не визнає. Вказує, що протокол не відповідає вимогам ст.256 КУпАП.
Апеляційну скаргу обґрунтовує також тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Вони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .  У листопаді 2020 року дружина подала позовну заяву до суду про розірвання шлюбу. Вказує, що з листопада 2020 року стосунки між ними погіршилися із невідомих  причин.На даний час дружина перешкоджає бачитися із дитиною , а він не має можливості проживати вдома у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Як тільки приходить додому дружина телефонує своєму брату ОСОБА_5 та своїй мамі ОСОБА_6 , які приходять додому, провокують конфлікти та викликають поліцію, звинувачують у вчиненні домашнього насильства. Право власності на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно.
В обгрунтування своїх вимог вказує, що пояснення дружини ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_3 є наклепом з метою вижити  його із квартири та перешкодити бачитися із сином та приймати участь у його вихованні.
Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі. Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені в протоколі щодо вчинення адміністративного правопорушення та винуватості у вчиненні правопорушення матеріали справи не містять.
Стверджує, що вчинення  правопорушення та вина у вчиненні правопорушення не доведені, отже у діях відсутній склад адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його адвокат доводи скарги підтримали.
 
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 , адвоката Тернавської Марії; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вказаною нормою закону встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або не повідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
У відповідність до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року, вбачається, що:
Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Згідно вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
А відповідно до положень ст.252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Об`єктивна сторона ст.173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Психологічне насильство в сім`ї насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічномуздоров`ю. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
З аналізу норм вказаних законів вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідно до обставин даної справи, може мати місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Так, обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.
Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП складає: об`єкт, яким виступають суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку; об`єктивна сторона даного правопорушення виражається у діянні (дії або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого; суб`єкт даного адміністративного правопорушення загальний, а суб`єктивна сторона виражається у формі умисної вини та необережності.
Як вбачається з матеріалів справи, 12лютого 2021 року о 12год. 40хв. ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє психологічне насильство щодо дружини ОСОБА_2 , а саме: висловлювався брутальною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим вчинив порушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
У суді першої інстанції на виклик суду на 11.03.2021 року о 09 год. 20 хв. гр. ОСОБА_1 не з`явився і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, на що вказують матеріали справи.
Об`єктивних підстав ставити підсумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд не вбачає.
Як вбачається із пояснень дружини ОСОБА_2 чоловік того дня не вживав нецензурних слів, але висловлювався в її сторону на підвищених тонах, хватав дитину, намагався забрати дитину з собою до суду, ОСОБА_2 була налякана і переживала за здоров`я дитини. 
В суді апеляційної існтанції ОСОБА_1 визнав, що він наполягав на тому, щоб трирічний син 12 лютого 2021 року їхав з ним до суду. оскільки це був єдиний його вихідний. коли він міг поспілкуватись з сином. Тобто пояснення ОСОБА_2 повністю узгоджууються з поясненнями ОСОБА_1 , щодо виникнення між ним та дружиною конфлікту з приводу не згоди останньої віддати йому дитину в той день. для того щоб вона з ним їхала до суду. Оскільки з пояснень дружини та її матері вбачається, що цей конфлікт супроводжувався погрозами, та лише прибуття міліції та брата ОСОБА_2 дозволило забрати дитину ,  суд приходить до висновку що психологічне насильство з боку ОСОБА_1 мало місце, неправомірна поведінка останнього, щодо вирішення свого права на побачення з дитиною в такий спосіб, безумовно призводить до страху матері за здоров`я дитини, яка правомірно висловлювала позицію, щодо відсутності необхідності ОСОБА_1 брати дитини до суду, оскільки вона попросила свою матір побути з дитиною. ОСОБА_1 пояснив , що в той день йогов икликали в суд з приводу вирішення іншого конфлікту та притягнення його до адмін відповідальності за насильство в сім`ї. Адвокат суду пояснила, що за тпопереднім матеріалом провадження в справі було закрито. 
Разом з тим, за обставинами даної справи факт психологічного насильства є доведеним, поведінка ОСОБА_1 та способи вирішення ним питання про його участь у вихованні сина, дають підстави суду для висновку про вчинення психологічного насильства в сім`ї, яке шкодить як психологічному стану здоров`я ОСОБА_7 так і неповнолітньої дитини сторін, яку мати змушена була відбирати 12 лютого 2021 року, щоб дитина не їхала до суду, оскільки таке відвідування не є в інтересах дитини. 
Оскільки описана в письмових поясненнях ОСОБА_2 , її матері та поясненнях самого ОСОБА_1 поведінка останнього свідчить про вчинення факту психологічного насильства в сім`ї, суд першої інстанції правомірно встановив наявність складу адмін правопорушення в діях ОСОБА_1 передбаченого ч. 1. ст. 173-2 КУпАП Доводи апеляційної скарги про те, що його дружина та теща його оговорюють з метою позбавити права на власне житло , колегія суддів не приймає з огляду на те, що пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 повністю узгоджуються з поясненнми самого ОСОБА_1 , щодо примущування дружини віддати йому 12 лютого 2021 року дитину з метою перебування з ним в суді. ОСОБА_2 не визнає лише факт нецензурної лайки та погрози щодо розправи. Та обставина, що на диску, який наданий до апеляційного суду адвокатом, відсутня нецензурна лайка та погрози розправитись з життям дружини, судом не приймається, оскільки адвокат надав ту частину конфлікту, яку вважав за необхідне. Крім того, сам факт відсутності розправитись з життям дружини не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 факту вчинення психологічного насильства в сім`ї, яке описано вище. Всі пояснення дружини, і тещі ОСОБА_1 .  ОСОБА_3 є очевидними і правдоподібними підтверджують факт психологічного насильства. Адже впершу чергу батьки повинні контролювати свої емоції, і діяти в інтересах своєї малолітньої дитини, і не причиняти своїми діями і словами в присутності дитини образливих висловів, щодо її матері , кричати та вчиняти емоційний тиск. Як зазначається в ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству" дії які викликають у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричиняють емоційну невпевненість, нездатність захистити себе визнаються психологічним насильством.
Попри невизнання вини  ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає,  що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.173-2 КУпАП є обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, є голослівними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи.
У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладенні на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн.
Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 з приводу безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, так як в його діях відсутній складу адміністративного правопорушення, є недоведеними, грунтуються на власному розумінні поняття психологічне насильство і є такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.  
З огляду на вище наведене, перевіривши наявні у справі докази, вважаю, що доводи, наведені в апеляційній скарзі  ОСОБА_1 не спростовують правильності та законності постанови Деснянського районного суду м. Києва від 11брезня 2021 року, а тому вони не можуть бути визнані обґрунтованими та служити законними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказані апеляційні скарги без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року щодо  ОСОБА_1 - без змін.
На підставівикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -
постановив :
Постанову Деснянського районного суду м. Києвавід 11 березня 2021 року, відповідно до якої  ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - залишити без змін, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
                Суддя                                                                   
Київськогоапеляційного суду                                           О.В. Желепа