Номер провадження: 22-ц/813/2367/21 
Номер справи місцевого суду: 520/80/19
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/80/19
Номер провадження: 22-ц/813/2367/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів – Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Рибачук О.І.,

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 ,
- відповідачі – 1) Київська районна адміністрація Одеської міської ради, 2) ОСОБА_2 ,
- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – 1) неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 2) неповнолітні - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах яких діє законний представник - ОСОБА_4 , 3) Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ; - неповнолітні - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах яких діє законний представник - ОСОБА_4 ; - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання наймачем житлового приміщення, визнання незаконним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради, за апеляційною скаргою Київської районної адміністрації Одеської міської ради на додаткове рішення Київського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Літвінової І. А. 05 жовтня 2020 року,
встановив:

2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати її наймачем житлової кімнати, площею - 10,8 кв. м., в квартирі АДРЕСА_1 замість покійної матері - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (Т. 1, а. с. 2 - 3).
У березні 2019 року ОСОБА_1 уточнила своїх вимоги і просить: 1) визнати незаконним та скасувати розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.12.2018 р. № 644-01р.; 2) визнати її наймачем жилої кімнати, площею - 10,8 кв. м., в квартирі АДРЕСА_1 замість покійної матері - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .. 
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що після смерті матері, яка була наймачем спірної кімнати, вона залишилася одна проживати в ній. З метою визнання її наймачем кімнати звернулася до Київської районної адміністрації Одеської міської ради з письмовою заявою про укладення з нею договору найму спірної кімнати. Листом від 30.11.2018 р. № Т-1484 їй було відмовлено в укладені договору найму, оскільки її місце проживання не було зареєстровано у вищевказані квартирі та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. Після звернення з позовом до суду з`ясувалося, що розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.12.2018 р. № 644-01р. вищевказану спірну кімнату було надано ОСОБА_2 та визнано його наймачем двох кімнат, загальною жилою площею - 23,2 кв. м., у складі сім`ї з двох осіб – ОСОБА_2 та його донька - ОСОБА_3 , а також внесені зміни до договору найму (Т. 1, а. с. 77 - 79).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У запереченнях на позовну заяву, які за своєю природою є відзивом, Київська районна адміністрація Одеської міської ради просить відмовити у задоволенні позову. Посилається на рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 р. у справі № 1-9/2009 р.. Оскільки оскаржуване розпорядження є актом індивідуальної дії та вичерпало свою дію після його виконання, тому воно не може бути скасоване. Позивачка не набула права користування спірною кімнатою, оскільки не була членом сім`ї померлого наймача та не зареєстрована у квартирі (Т. 1, а. с. 109 - 111).
У відзиві на уточнену позовну заяву Київська районна адміністрація Одеської міської ради також просить відмовити у задоволенні позову за вищевказаних підстав (Т. 1, а. с. 147 - 150).

2.3 Позиція позивачки щодо доводів відзиву відповідача на позов

У відповіді на відзив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_8 зазначає, що у рішенні Конституційного суду України, на яке посилається відповідач, не вказано, що суд не може скасувати акти індивідуальної дії. Також вказує на те, що відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для відмови у визнанні права користування жилим приміщенням (Т. 1, а. с. 196 - 198).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 12 серпня 2020 року вищевказані уточнені позовні вимоги   ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.12.2018 р. № 644-01р «Про надання гр. ОСОБА_2 ізольованого жилого приміщення, що звільнилося у комунальній квартирі АДРЕСА_1 ».
Визнано ОСОБА_1 наймачем жилої кімнати, площею - 10,8 кв. м., в квартирі АДРЕСА_1 замість ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішення суду мотивоване тим, що позивачка набула право користування займаною ОСОБА_7 кімнатою, як член її сім`ї, незважаючи на відсутність реєстрації місця проживання в даній квартирі. Тому, відповідно має право на укладення з нею договору найму кімнати, площею - 10,8 кв. м.. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування житловим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду (Т. 2, а. с. 153 -158). 
Додатковим рішенням Київського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2020 року стягнуто з Київської районної адміністрації Одеської міської ради на користь ОСОБА_9 судові витрати у розмірі – 2 352,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі – 12 100 грн..
Додаткове рішення суду мотивоване тим, що судом при винесенні рішення від 12.08.2020 року не було вирішено питання щодо судових витрат та розподілу витрат на правничу допомогу. Судові витрати позивачки підтверджуються наявними у справі квитанціями про їх сплату. 30.10.2018 року між позивачкою та Адвокатським об`єднанням «Віталія Досковського» було укладено Договір №92/3 про надання правничої допомоги. Згідно наявної у справі квитанції позивачка оплатила за надання правничої допомоги кошти у сумі – 12 100,00 грн. (Т. 1, а. с. 178 - 179).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги Київської районної адміністрації Одеської міської ради 

В апеляційній скарзі Київська районна адміністрація Одеської міської ради просить скасувати додаткове рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2020 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що додаткове рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка не ставила питання щодо розподілу судових витрат. Також слід звернути увагу, що заява про ухвалення додаткового рішення була подана з порушенням встановлених законодавством строків (Т. 2, а. с. 232 - 235).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської районної адміністрації Одеської міської ради на додаткове рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2020 року (Т. 2, а. с. 239).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.11.2020 року призначено апеляційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради на додаткове рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2020 року до розгляду (Т. 2, а. с. 240).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Жмуд Олега Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т. 3, а. с. 27).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2021 року клопотання адвоката Жмуд Олега Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке призначено на 25 лютого 2021 року о 14:45 год., задоволено (Т. 3, а. с. 34 - 35).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.04.2021 року клопотання адвоката Жмуд Олега Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке призначено на 15 квітня 2021 року о 14:00 год., задоволено (Т. 3, а. с. 76 - 77).
11.05.2011 року від Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.
20.05.2011 року від Київської районної адміністрації Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 серпня 2020 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 .
У судовому засіданні адвокат Жмуд О.В., діючий від імені ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, неодноразове призначення справи до розгляду, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших її учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Київської районної адміністрації Одеської міської ради підлягає задоволенню.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції. 

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 2 ст. 141ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1)у разі задоволення позову - на відповідача;
2)у разі відмови в позові - на позивача;
3)        у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до 3 частини ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1)        чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2)        чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
Частиною 8 ст 141 ЦПК Встановлено, шо розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, шо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При зверненні до суду з позовною заявою, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивачкою не ставилось питання щодо розподілу судових витрат. Позивачка не надала до суду окремої заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, та у судових дебатах не було заявлено відповідної заяви.
Рішення суду, яким розглянуто та задоволено вимоги позивачки, прийнято 12.08.2020 р., а з клопотанням щодо розподілу судових витрат позивач звернулась лише - 26.08.2020 р., шо не відповідає вимогам частини 8 ст. 141 ЦПК України. 
Згідно, ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1)        розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2)        розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1)        складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2)        часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3)        обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4)        ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Проте, позивачем до клопотання про розподіл судових витрат не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Надано лише квитанції на суму 12100 гун., однак за які саме послуги адвоката вказана сума сплачена не відомо.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що постановою Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та вирішено питання щодо перерозподілу судових витрат.?
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки, викладені у додатковому рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення за вищевказаного обґрунтування.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги Київської районної адміністрації Одеської міської ради є доведеними. Крім того, беручи до уваги, що рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 серпня 2020 року скасовано, то додаткове рішення підлягає скасуванню за вищевказаного обґрунтування.

3.5 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

 
Апеляційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради – задовольнити.

Додаткове рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 жовтня 2020 року – скасувати. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 02 червня 2021 року.

Головуючий суддя:                                 А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе