ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1687/21 Справа № 199/9923/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря   - Солодової І.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Альфа-Банк” на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства “Укрсоцбанк”, правонаступником якого є Акціонерне товариство “Альфа-Банк”, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Чуловський Володимир Анатолійовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ПАТ “Укрсоцбанк”, правонаступником якого є АТ “Альфа-Банк”, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Чуловський В.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Крім того, ОСОБА_1 надав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони
вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме квартири за
адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви зазначив, що 10.10.2019 року постановою приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілією Анатоліївною відкрито виконавче провадження ВП №60285696 щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. №24895 від 31 жовтня 2017 року про стягнення заборгованості за кредитним договором. За результатами виконавчого провадження майно позивача, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено та виставлено на прилюдні торги, за результатами яких власником вказаної квартири є АТ «Альфа-Банк», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Враховуючи, що існує реальна загроза відчуження спірного майна, що призведе до ускладнення виконання можливого майбутнього рішення по даній справі, що не відповідатиме принципам ефективності захисту порушеного права та принципами верховенства права, позивач звернувся до суду з даною заявою.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. Із метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, накладено заборону на відчуження будь-яким шляхом, будь-яким особам, у будь-який спосіб, у тому числі внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відносно майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 .
Не погодившись з ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року про забезпечення позову, АТ “Альфа-Банк” подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів; суд не пересвідчився в обгрунтованості забезпечення позову; не враховано співмірність такого забезпечення позову.
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може порушити право позивача у разі задоволення позову, а тому суд дійшов висновку про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження будь-яким шляхом, будь-яким особам, у будь-який спосіб, у тому числі внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно майна а саме: квартири АДРЕСА_2 . 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Згідно п. 20 Постанови пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідачів на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову, наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п.10 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни «Пропрактику застосовуваннясудами цивільногопроцесуального законодавствапри розглядізаяв прозабезпечення позову`від 22грудня 2006року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Розглядаючи заяву  ОСОБА_1  про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення шляхом накладення заборони на відчуження будь-яким шляхом, будь-яким особам, у будь-який спосіб, у тому числі внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно майна а саме: квартири АДРЕСА_2 . Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час на підставі виконавчого напису, що є предметом позову, виконавчою службою здійснено виконавче провадження ВП № 60285696, за результатами якого майно позивача, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено та виставлено на прилюдні торги, за результатами яких власником вказаної квартири є АТ «Альфа-Банк», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невжиття вказаного заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він мав намір звернутися до суду. Зокрема, невжиття заходу забезпечення позову призведе до порушення справедливого захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду у разі відчуження його майна третім особам в межах виконавчого провадження. 
Отже, обраний судом захід забезпечення позову є співмірним і відповідає ефективному захисту прав позивача, не порушуючи при цьому балансу інтересів сторін.
Наведене спростовує доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної ухвали та неправильного визначення судом виду заходу забезпечення позову.
Крім того, приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Альфа-Банк” – залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2020 року про забезпечення позову – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                В.С. Городнича

Судді:                                                                        О.В. Лаченкова

                                                                               М.Ю. Петешенкова