УХВАЛА

24 червня 2021 року 
м. Київ

Справа №  905/207/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Кібенко О.Р., Мамалуй О.О.  

за участю секретаря судового засідання:  Натаріної О.О.

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва  
(суддя - Андреїшина І.О.)
від 25.11.2020
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Михальська Ю.Б.; судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.)
від 16.02.2021

у справі № 905/207/19 

за позовом Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго"
до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про визнання договору постачання природного газу поновленим та визнання додаткової угоди укладеною,

за участю представників учасників справи:
позивача  - Волько М.М.
відповідача - Будник К.А.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго»" (далі - ОКП "Донецьктеплокомуненерго") звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України") про:

- визнання договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ      "Донецькоблгаз") № 3673/18-БО-6, укладеного 16.10.2018 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ОКП "Донецьктеплокомуненерго", поновленим на строк з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно), з урахуванням всіх змін та доповнень, які були чинними до моменту поновлення договору;

- визнання укладеною додаткової угоди № 4 до договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ "Донецькоблгаз") № 3673/18-БО-6, укладеного 16.10.2018 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ОКП      "Донецьктеплокомуненерго" на строк з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно), на умовах, що були запропоновані, в редакції позивача.

1.2. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОКП "Донецьктеплокомуненерго" вказує на те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" безпідставно ухилився від укладення з ним договору на постачання природного газу, тоді як обов`язок укласти такий договір на постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які є бюджетними установами/організаціями з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно) встановлений Законом України "Про ринок природного газу" та постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів  у процесі функціонування ринку природного газу", а також розпорядженням Кабінету Міністрів України №717-р "Деякі питання опалювального сезону 2018/2019 року" від 03.10.2018. 

1.3. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.01.2019 матеріали справи за позовом ОКП "Донецьктеплокомуненерго" передано до Господарського суду міста Києва за встановленою підсудністю.             

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2019 у позові відмовлено.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2019 залишено без змін. 

2.3. Постановою Верховного Суду від 20.08.2019 у справі №905/207/19 рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції наголосив на тому, що у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №910/854/19, від 22.01.2020 у справі №905/204/19, від 13.03.2020 у справі №905/209/19, від 03.03.2020 у справі №905/208/19 викладено висновок про те, що:

- положення статті 117 Конституції України, статті 179 Господарського кодексу України, Закону України "Про ринок природного газу", розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №717-р "Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року" та пункту 3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу укладення такого договору є обов`язковим для відповідача;

- законодавством не встановлено обов`язку ПАТ   "ВК "Укрнафтобуріння" як постачальника природного газу надавати ОКП "Донецьктеплокомуненерго" довідку про відсутність заборгованості за поставлений природний газ або підписувати акт взаєморозрахунків, який може бути підтвердженням відсутності заборгованості за поставлений газ; 

- у постановах від 03.03.2020 № 905/208/19 та від 12.03.2020 №905/209/19 Верховним Судом також не прийнято доводи НАК "Нафтогаз України" про те, що неузгодженість дій між позивачем та ПАТ "ВК Укрнафтобуріння" в частині обміну документами не є підставою для застосування врегулювання спору в судовому порядку, тим більше для визнання укладеною спірної додаткової угоди за відсутності належних для цього правових підстав, оскільки підставою для врегулювання спору в судовому порядку є не неузгодженість дій між позивачем та ПАТ "ВК Укрнафтобуріння", а порушення відповідачем частини третьої статті 179 Господарського кодексу України внаслідок невчинення з його боку дій щодо укладення договору, умови якого є обов`язковими для учасників спірних правовідносин.

Також не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.02.2020 у справі №910/854/19 за позовом ОКП "Донецьктеплокомуненерго" до НАК "Нафтогаз України" про визнання договору укладеним.

2.4. За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №905/207/19 позовні вимоги задоволено частково: визнано укладеною додаткову угоду №4 до договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ "Донецькоблгаз") №3673/18-БО-6 від 16.10.2018, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго" на строк з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно) на умовах, які були запропоновані, в редакції, зазначеній у пункті 2 резолютивної частини рішення. В іншій частині позову відмовлено.

2.5. Рішення суду мотивоване тим, що норми Закону України "Про ринок природного газу", постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №717-р "Деякі питання опалювального сезону 2018/2019 року", Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 зобов`язують відповідача укласти спірний договір, оскільки відповідач наділений спеціальними обов`язками (щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню). Отже, будучи ліцензіатом та монополістом з постачання природного газу, відповідач зобов`язаний здійснювати постачання природного газу для вироблення теплової енергії іншим категоріям споживачів, у тому числі бюджетних установ та організацій.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що АТ "НАК "Нафтогаз України" неправомірно відмовив ОКП "Донецьктеплокомуненерго" в укладенні договору з підстав ненадання довідки або акту звірки розрахунків від ПрАТ "ВК "Укрнафтобуріння" про відсутність простроченої заборгованості позивача за поставлений природний газ з огляду на доведення позивачем факту відсутності такої заборгованості. При цьому, позивач вчиняв дії з метою отримання від ПрАТ "ВК "Укрнафтобуріння" довідки шляхом звернення до останнього з листом №юр/3063 від 14.12.2018 з проханням підписати акт звірки взаєморозрахунків та додаткову угоду до договору №ПГ-С/18-011/16/1 від 06.11.2018 про повне та належне виконання сторонами зобов`язань за договором, проте відповіді на це не отримав. Суд зазначив, що обов`язок споживача підтвердити відсутність заборгованості за поставлений газ перед попереднім постачальником шляхом надання довідки такого постачальника має кореспондувати обов`язок постачальника надати споживачу таку довідку або підписати акт звірки взаєморозрахунків. Водночас обов`язок постачальника природного газу надати споживачу довідку про відсутність заборгованості за поставлений природний газ або підписати акт взаєморозрахунків законодавчо не встановлений.                   

2.6. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №905/207/19 залишено без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 у справі №905/207/19, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, якою просить оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

3.2. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підставами касаційного оскарження зазначає пункти 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського  процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження визначено, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

3.4. АТ "НАК "Нафтогаз України" посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначає, що судами попередніх інстанцій не було враховано висновки щодо застосування статті 179 Господарського кодексу України у подібних правовідносинах, викладених у  постановах Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №910/15590/17; щодо застосування статті 16 Цивільного кодексу України від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 14.06.2019 у справі №910/6642/18. 

Також посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.08.2018 у справі №910/23369/17, від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі №905/2260/17.

3.5. Пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України визначено в якості підстави касаційного оскарження відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

3.6. АТ "НАК "Нафтогаз України" також підставою касаційного оскарження зазначає пункт 3 частини другої статті  287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування пункту 4 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2496.

3.7. У відзиві на касаційну скаргу ОКП "Донецьктеплокомуненерго" проти вимог касаційної скарги заперечує та просить оскаржувані судові рішення залишити без змін.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

4.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

4.2. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Визначення подібності правовідносин Верховний Суд міститься у правових висновках, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі №910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). 

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 №910/17999/16 ; пункт 38 постанови від 25.04.2018 №   925/3/7, пункт 40 постанов від 25.04.2018 №       910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та від 13.09.2017 року по справі № 923/682/16.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц).

У поданій касаційній скарзі АТ "НАК "Нафтогаз України" посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначає, що судами попередніх інстанцій не було враховано висновки щодо застосування статті 179 Господарського кодексу України у подібних правовідносинах, викладених у  постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №910/15590/17.

Верховний Суд, проаналізувавши судове рішення, правові висновки в якому, на думку скаржника, не були враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови, встановив таке.

4.3. У справі №905/207/19, яка переглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що основною метою діяльності ОКП "Донецьктеплокомуненерго" відповідно до пункту 4.1. статуту підприємства є виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках), транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії у вигляді пари та гарячої води споживачам, у порядку, встановленому законодавством.

Між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та ОКП "Донецьктеплокомуненерго", як споживачем, 16.10.2018 укладено договір №3673/18-БО-6 постачання природного газу, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.2 зазначеного договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. 

Згідно з пунктом 12.1 цього договору останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 року до 17 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У підпункті 1 пункту 11.3 договору сторони погодили порядок внесення змін до договору, зокрема, зазначивши, що усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін.

Зміни до договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором (підпункт 2 пункту 11.3 договору).

Між сторонами справи укладено додаткову угоду від 26.10.2018 № 1, додаткову угоду від 29.10.2018 №2, додаткову угоду від 12.11.2018 №3 до договору постачання природного газу від 16.10.2018 №3673/18-БО-6, якими зокрема, внесено зміни до обсягів природного газу, що підлягав постачанню за договором, та пролонговано строк дії договору (та реалізації природного газу) до 30 листопада 2018 року (включно). Всі додаткові угоди укладені за ініціативою ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

ОКП "Донецьктеплокомуненерго" засобами електронного зв`язку направило на адресу АТ "НАК "Нафтогаз України" проєкт додаткової угоди № 4 щодо пролонгації строку дії договору №3673/18-БО-6 до 30.04.2019.

Відповідач листом від 05.12.2018 за вих. № 26-7710/1.2-8 повернув проєкт додаткової угоди № 4 без підписання, посилаючись на те, що НАК "Нафтогаз України" не було постачальником природного газу в жовтні-листопаді 2018 року для ОКП "Донецьктеплокомуненерго".

ОКП "Донецьктеплокомуненерго" 27.12.2018 повторно надіслав НАК "Нафтогаз України"  для підписання доопрацьовану додаткову угоду № 4 до договору №3673/18-БО-6 та просив надати номінацію на грудень.

Листом від 29.12.2018 за № 26-8408/1.2-18 НАК "Нафтогаз України" повторно повернув без підписання проєкт додаткової угоди № 4, посилаючись на відсутність правових підстав для встановлення договірних відносин з позивачем, оскільки підприємству у грудні 2018 року не надавались номінації та постачання природного газу не здійснювалось. При цьому також зазначив, що позивач не надав довідку про відсутність заборгованості перед постачальником ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння".

Статтями 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною третьою статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, яке визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Цим Положенням покладаються такі спеціальні обов`язки на ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", зокрема, постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, виробникам теплової енергії, а саме виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 717-р від 03.10.2018 "Деякі питання опалювального сезону 2018/2019 року" встановлено обов`язок з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2018/2019 Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укласти до 15 жовтня 2018 договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювального сезону 2018/19 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах. 

Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише у разі, якщо встановить, що існують правовідносини, в силу яких сторони зобов`язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідних правовідносин, а саме - прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо укладення договору. Подібний висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі №910/15590/17.

У постановах Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 910/2531/18, від 11.02.2020 у справі № 910/854/19 викладено правову позицію стосовно того, що зважаючи на загальні засади цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, межі здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (статті 3, 6, 12 - 15, 20 Цивільного кодексу України), можна дійти висновку, що у разі невизнання особою права на укладення договору таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії. 

У пункті 28 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 916/1423/18 зазначено, що звернення до суду з вимогою про визнання договору укладеним у наданій позивачем редакції перебуває в межах способу захисту "про встановлення господарських правовідносин" відповідно до абз. 11 частини другої статті 20 та статті 187 Господарського кодексу України та не вимагає застосування інших способів захисту судом, зокрема, й за ініціативою суду в порядку, визначеному частиною другої статті 5 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пунктів 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09.02.1999 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загальновизнаним принципом права, закони й інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

На момент виникнення спірних правовідносин діяльність АТ "НАК "Нафтогаз України" як гарантованого постачальника природного газу із спеціальними обов`язками у розумінні статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" для виробництва теплової енергії визначалася Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018. 

Натомість правовідносини у справі № 910/15590/17, на яку посилається скаржник, регулювались Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015, яка втратила чинність 01.04.2017.

Аналіз висновків, зроблених в оскаржуваних судових рішеннях у справі №905/207/19, яка розглядається, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 910/15590/17, оскільки матеріально-правове регулювання у цих справах є різним, а тому спірні правовідносини не є подібними.

4.4. Посилання АТ "НАК "Нафтогаз України" у касаційній скарзі на те, що оскаржувані судові рішення ухвалено судами без урахування висновку щодо застосування статті 16 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (про визнання незаконними та скасування окремих пунктів рішень Миколаївської міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування запису про право власності та витребування земельної ділянки з незаконного володіння), від 14.06.2019 у справі №910/6642/18 (про визнання за позивачем права на споживання природного газу), від 14.08.2018 у справі №910/23369/17 (розірвання договору поруки), від 22.08.2018 у справі №925/1265/16 (про визнання недійсними та скасування державних актів на право користування земельними ділянками), від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц (про відновлення державної реєстрації права власності), від 27.11.2018 у справі №905/2260/17 (про визнання договору оренди припиненим та зобов`язання прийняти нежитлове приміщення), колегія суддів відхиляє, оскільки предмет і підстави позовів, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, та їх правове регулювання у зазначених справах та у справі №905/207/19 є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.

4.5. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З огляду на те, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилася, касаційне провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

4.6. Щодо посилання АТ "НАК "Нафтогаз України" на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 4 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, колегія суддів зазначає таке. 

Пунктом 4 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015, встановлено, що для укладення договору постачання природного газу споживач має надати постачальнику такі документи: заяву про укладення договору, в якій зазначити свій персональний EIC-код та очікувані об`єми (обсяги) споживання природного газу на період дії договору; належним чином завірену копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт споживача; копії документів на право укладання договору, які посвідчують статус юридичної особи чи фізичної особи - підприємця та уповноваженої особи на підписання договору, та копію документа про взяття на облік у контролюючих органах; довідку (акт звірки розрахунків) про відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений газ перед діючим постачальником за поставлений природний газ, підписану діючим постачальником (за його наявності).

У постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 910/854/19 за позовом ОКП "Донецьктеплокомуненерго" до АТ НАК "Нафтогаз України" про визнання укладеним договору, суд касаційної інстанції залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2019, якими позов задоволено та визнано укладеним договір у запропонованій позивачем редакції. Суд касаційної інстанції у справі № 910/854/19, посилаючись на положення Правил № 2496 від 30.09.2015, зазначив, що суди попередніх інстанцій встановили обставини належного виконання позивачем своїх обов`язків за договором-2, відсутність заборгованості позивача перед ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння", вчинення позивачем дій спрямованих на отримання від ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" довідки та акта звірки взаєморозрахунків, неправомірності відмови НАК "Нафтогаз України" в укладенні договору з підстав ненадання вказаних довідки або акта звірки розрахунків.

Суд касаційної інстанції у справі № 910/854/19 зазначив, що відсутність довідки (акта звірки розрахунків) про відсутність у споживача заборгованості за поставлений газ перед діючим постачальником не може бути підставою для відмови постачальника в укладенні договору постачання природного газу за наявності первинних документів, якими підтверджується відсутність у споживача заборгованості перед діючим постачальником, який безпідставно не надає відповідну довідку.

У справі №905/207/19 судами попередніх інстанцій встановлено, що ОКП "Донецьктеплокомуненерго" листом №юр/3155 від 21.12.2018 звернувся до АТ "НАК "Нафтогаз" з проханням укласти договір на постачання природного газу, в якому, серед іншого, зазначив, що з ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" було укладено договір на постачання природного газу №   ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018, за яким позивачем придбано газ для власних потреб в обсязі 50,865 тис.куб.м. У листі зазначив, що позивач здійснив оплату за поставлений природний газ в повному обсязі та надіслав на адресу ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" підписану з його боку додаткову угоду про повне належне виконання договору та його припинення разом з актом звірки взаєморозрахунків, але на теперішній час контрагент так і не підписав та не повернув відповідні документи.

До вказаного листа ОКП "Донецьктеплокомуненерго" було додано копію договору постачання природного газу №   ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018 з ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння", копію акту приймання-передачі на обсяг газу 50,865 тис.куб.м, копію рахунку з ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" на оплату №   ПГ-С/18-18/11-16/1 від 23.11.2018 на суму 651 074,04 грн, копію листа № юр/3063 від 14.12.2018 з додатками на адресу ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння", а також копії платіжних доручень про проведену оплату за договором № ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018.

Листом № 26-8330/1.2-18 від 27.12.2018 АТ "НАК "Нафтогаз України" повідомив ОКП "Донецьктеплокомуненерго" про те, що станом на 26.12.2018 позивачем не надано письмову довідку або акт звірки розрахунків від ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння", що підтверджували б відсутність простроченої заборгованості підприємства за поставлений природний газ. У зв`язку з цим відповідач не має правових підстав укласти договори постачання природного газу та повернув проекти договорів без розгляду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що отриманий за договором на постачання природного газу №ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018 від ПАТ "ВК "Укрнафтобуріння" природний газ був повністю оплачений ОКП "Донецьктеплокомуненерго", а АТ "НАК "Нафтогаз України" за наявності первинних документів про відсутність заборгованості (платіжні доручення) неправомірно відмовив ОКП "Донецьктеплокомуненерго" в укладенні договору з підстав ненадання довідки або акта. 

4.7. Пунктом 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Оскільки Верховний Суд у справі № 910/854/19 виклав висновок про те, що відсутність довідки (акт звірки розрахунків) про відсутність заборгованості споживача за договором постачання природного газу, за наявності первинних документів, якими підтверджується виконання зобов`язань за цим договором, не може бути підставою для відмови в укладенні договору постачання природного газу і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, то колегія суддів на підставі пункту 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України закриває касаційне провадження у справі №905/207/19 за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України", в частині підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

В частині відмови у задоволенні позову правильність висновків господарських судів не оскаржується, а тому відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України судові рішення в цій частині не є предметом касаційного перегляду.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 300, 301 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021  у справі №905/207/19.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                   В. Студенець

Судді                                                                                                               О. Кібенко

                                                                                                                       О. Мамалуй