УХВАЛА

20 травня 2021 року 
Київ
справа №215/2770/19
адміністративне провадження №К/9901/17881/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2020 року у справі №215/2770/19 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, відділу ведення державного реєстру виборців про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, відділу ведення державного реєстру виборців, у якому просив: 

- визнати протиправною бездіяльність, яка виразилась у непідкоренні і незабезпеченні гарантій відповідно до статей 33, 70, 71 Конституції України, згідно з заявою від 12 квітня 2019 року вх. № 1021-20-22/2;

- захистити права, пов`язані з виборчим процесом, свободою пресування і вільним вибором місця проживання відповідно до статей 3, 19, 22, 33, 69-71  Конституції України шляхом встановлення наявності компетенції (повноважень) відповідача на зазначення місця його перебування за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність, яка виразилась у порушенні механізму, порядку, шаблону розгляду його заяви від 12 квітня 2019 року вх № 1021-20-22/2, відповідно до статей 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», частин першої, другої, восьмої статті 11 Закону України «Про державну службу»;

- захистити право голосу на виборах Президента України, зазначивши закон чи інший нормативно-правовий акт, вимоги яких порушено відповідачем, згідно з статтею 249 КАС України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 серпня    2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року залишено без руху.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року повернуто.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач вдруге звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 11 травня 2021 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2020 року у справі №215/2770/19. 

Водночас, скаржник просить поновити пропущений процесуальний строк й зазначає, що вже звертався до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначене судове рішення, проте ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2021 року його первісну скаргу було повернуто. Підставою для повернення стало неусунення позивачем недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 11 березня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху. Посилаючись на те, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду, ОСОБА_1 просив суд поновити пропущений процесуальний строк.

Скаржник зазначає, що отримав копію ухвали Верховного Суду від 18 березня 2021 року про повернення первісної касаційної скарги 24 квітня 2021 року, проте жодних доказів в підтвердження цьому не надає та вказує, що такий доказ знаходиться у матеріалах справи.  

Разом з тим, варто зазначити, що позивачу неодноразово було продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги ( ухвали від 9 липня 2020 року, від 12 січня 2021 року) однак, такі недоліки так і не були усунуті. 

Відтак, враховуючи те, що повторна касаційна скарга була подана до Верховного Суду не у стислі строки і жодних підтверджених обставин, які свідчили б про неможливість звернутись до суду відразу після отримання відповідної ухвали від 18 березня 2021 року, скаржник не наводить, Верховний Суд дійшов висновку про надмірне зволікання з боку позивача, що в свою чергу, є підставою для відмови у поновленні строку звернення до суду. 

Крім того, слід зазначити, що повернення касаційної скарги не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження віднесено до повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Для поновлення процесуальних строків суд зобов`язаний указати обґрунтовані та об`єктивні підстави, за яких пропущений строк належить поновити. Водночас наявність таких підстав вимагає від суду аналізу дій скаржника, які він здійснив для своєчасного звернення до суду.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судових рішень у касаційному порядку в строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до частини третьої   статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених   статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. Крім того, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків, вказати підстави для поновлення строку.

Крім того, відповідно до пункту 4 частини другої   статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначається підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)   статтею 328 цього Кодексу   підстави (підстав).

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої   статті 328 КАС України   підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно абзацу четвертого пункту 4 частини другої   статті 330 КАС України   у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій   статті 328 КАС України, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що скарга не відповідає вимогам   статті 330 КАС України, оскільки у порушення вимог абзацу четвертого пункту 4 частини другої цієї статті, у ній не зазначено передбачені   статтею 328 цього Кодексу   підстави, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції та тлумачення позивачем норм процесуального права, які, на його думку, були порушені судом під час ухвалення судового рішення.

Одночасно частиною четвертою   статті 330 КАС України   передбачено, що до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Проте, матеріали касаційної скарги, що надійшли до суду, не містять документа про сплату судового збору. Натомість, скаржник просить звільнити його від сплати судового збору. Обґрунтовує тим, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній рік.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Умови, за яких суд може звільнити повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк та перелік суб`єктів, до яких такі умови застосовуються, визначені статтею 8 Закону України "Про судовий збір".

Так, суд може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, для звільнення від сплати судового збору заявник касаційної скарги має довести існування таких фінансових труднощів та такий майновий стан, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.

Клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору мотивоване його скрутним матеріальним становищем, що підтверджується довідкою Тернівського Управління праці та соціального захисту населення міста Кривий Ріг від 23 квітня 2021 року №3414 про суму отриманої ним компенсації по догляду за інвалідом І групи за період з січня 2020 року до грудня 2020 року.

Однак довідка Тернівського Управління праці та соціального захисту населення міста Кривий Ріг від 23 квітня 2021 року №3414 не є документом, із якого можливо встановити всю суму доходу позивача за попередній календарний рік. Зазначеним документом констатується факт нарахування ОСОБА_1 щомісячних компенсаційних виплат.

Отже, до клопотання про звільнення від сплати судового збору скаржником не додано достатніх доказів, відповідно до яких суд може розглянути клопотання про звільнення від сплати судового збору, ураховуючи розмір річного доходу за попередній календарний рік. Такими доказами можуть слугувати: довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік та довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про звільнення скаржника від сплати судового збору за звернення з касаційною скаргою.

Підпунктом 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 1 січня 2021 року (на момент звернення з касаційною скаргою) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить: 2270 грн.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 за подання касаційної скарги має сплатити: 2270 грн.

Реквізити для сплати судового збору:

УК у Печерському районі/Печерський район/22030102;

код отримувача ЄДРПОУ: 37993783;

банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007;

код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";

призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)".

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Отже, касаційна скарга подана після закінчення строку на касаційне оскарження і не відповідає вимогам статті 330 КАС України, а тому відповідно до частини другої статті 332 КАС України суд дійшов висновку про залишення її без руху зі встановленням особі, яка її подала, строку для усунення недоліків, а саме надання: 1) клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, де вказати інші підстави пропуску з наданням відповідних доказів їх поважності; 2) уточненої касаційної скарги із зазначенням підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)   статтею 328 цього Кодексу   підстави (підстав) та викладенням відповідних обґрунтувань, і наданням її копій з додатками відповідно до кількості учасників справи; 3) документа про сплату судового збору.

Керуючись статтями 169, 248, 328, 330, 332 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку ОСОБА_1 на касаційне оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2020 року у справі №215/2770/19.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2020 року у справі №215/2770/19 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, відділу ведення державного реєстру виборців про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Надати особі, яка подала касаційну скаргу, строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали (в частині подання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження) в установлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
Н.М.          Мартинюк
Л.О.    Єресько
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду