ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/6620/20 пров. № А/857/4673/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючої судді                                                        Хобор Р.Б.,
суддів                                                                             Сеника Р.П., Шинкар Т.І.
з участю секретаря судового засідання                            Смолинця А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року, ухвалене суддею Брильовським Р.М. у м. Львові о 10 год. 36 хв. у справі № 380/6620/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , Дрогобицько-Бориславського об`єднаного військового комісаріату про скасування рішення та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу
                                                            В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом у якому з уточненням позовних вимог просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України № 9 від 27.01.2020 року щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, як особі, інвалідність якої настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язку військової служби;
- зобов`язати Міністерство оборони України, вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду І «Б» групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва, отриманого під час виконання обов`язків військової служби у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, на дату встановлення інвалідності 21.10.2019 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.01.2020 року відповідач прийняв рішення, яким відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, як особі, інвалідність якої настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язку військової служби, посилаючись на те, що позивач звернувся за цією допомогою після спливу трирічного строку на реалізацію цього права. Крім того, відповідач у рішенні вказав, що позивачу група інвалідності змінена понад дворічний строк після встановлення первинної групи інвалідності.
Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги, з огляду на те, що 17.09.2015 року позивачу первинно встановлено І «Б» групу інвалідності. 28.05.2017 року та 21.10.2019 року позивач проходив огляди МСЕК і кожного разу позивачу повторно встановлено групу інвалідності - перша «Б». Отже, 21.10.2019 року позивачу підтверджено групу інвалідності - перша «Б». Тому позивач вважає, що, звернувшись до відповідача 29.12.2019 року з відповідною заявою, не пропустив трирічний строк на реалізацію права на одноразову грошову допомогу, як особі, інвалідність якої настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва, отриманого під час виконання обов`язків військової служби. 
Позивач також вважає безпідставним посилання відповідача на те, що позивачу група інвалідності змінена понад дворічний строк після встановлення первинної групи інвалідності, оскільки група інвалідності в позивача не змінювалась з моменту її первинного встановлення.
На думку позивача, відповідач порушив його право на отримання одноразової грошової допомоги при встановленні І «Б» групи інвалідності, захист якого можливий шляхом визнання рішення протиправним та зобов`язання відповідача виплатити одноразову грошову допомогу при встановленні І «Б» групи інвалідності у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 січня 2020 року № 9.
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інваліду 1 «Б» групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 21.10.2019 року, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що, оскільки, позивач звернувся з заявою про виплату одноразової допомоги, як особі, інвалідність якої настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язку військової служби за межами трирічного строку на реалізацію відповідного права, то відповідач правомірно відмовив у призначенні та виплаті цієї допомоги.
Заслухавши суддю – доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 08.09.2015 року звільнений  з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» і направлений для зарахування на військовий облік до Дрогобицько-Бориславського ОРВК Львівської області.
З 09.09.2015 року позивач виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
У період проходження військової служби, а саме 08.08.2014 року ОСОБА_1 отримав травму.
17.09.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлена група інвалідності - перша «Б», захворювання пов`язане з проходженням військової служби.
28.09.2017 року при повторному огляді органами МСЕК позивачу повторно встановлена група інвалідності - перша «Б», захворювання пов`язане з проходженням військової служби.
21.10.2019 року при повторному огляді органами МСЕК позивачу пожиттєво встановлено групу інвалідності - перша «Б», захворювання пов`язане з проходженням військової служби.
05 серпня 2019 року на засіданні 16 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв змінено причинний зв`язок травми позивача (отримана 08.08.2014) та захворювання (06.04.2015 року) й визнано їх такими що пов`язані з захистом Батьківщини.
19.12.2019 року позивач через Львівський обласний військовий комісаріат звернувся із заявою до відповідача про призначення одноразової грошової допомоги.
27.01.2020 року комісія Міністерства оборони України розглянула вказану заяву позивача та додані до неї документи і прийняла рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, яке оформлене протоколом № 9. 
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що трирічний строк на звернення до відповідача про отримання допомоги позивач пропустив з поважних причин, так як переніс інсульт, що призвів до втрати організмом позивача частини життєво необхідних функцій, а саме, пам`яті, руху тощо. Зважаючи на це, суд першої інстанції зробив висновок про задоволення позову.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII) (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно із пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Сторони не заперечують того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки йому встановлена інвалідність внаслідок травми отриманої під час виконання військового обов`язку.
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 (в редакції на момент звернення позивача з заявою  про призначення одноразової допомоги), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Отже, моментом виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги при повторному огляді і встановлення тієї самої групи інвалідності є дата зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності, тобто у цих правовідносинах 17.09.2015 року.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 975 (у редакції на момент первинного встановлення групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;.
При цьому, частиною 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Апеляційний суд встановив те, що первинно І «Б» групу інвалідності позивачу встановлено 17.09.2015 року. Із заявою про призначенні одноразової грошової допомоги позивач звернувся 19.12.2019 року, тобто більш як через 4 роки з дня первинного встановлення групи інвалідності. Отже, позивач звернувся за реалізацією права на отримання одноразової грошової допомоги поза межами строку встановленого на це. Такий висновок також зробив суд першої інстанції.
Водночас, у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 810/2517/18 Верховний Суд зробив правовий висновок, згідно з яким законодавцем у частині 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено преклюзивний (присічний, присікальний або обмежений) (від лат. praeclusio - закривання або перешкода) трирічний строк на звернення до уповноваженого органу для осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, тобто строк, з яким пов`язане існування (виникнення або припинення) права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права.
Верховний Суд звертає увагу на те, що встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).
Позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку на реалізацію права позивача на отримання одноразової грошової допомоги надав:
- витяг з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, де зазначено, що позивач переніс інсульт, який пов`язаний із виконанням обов`язків військової служби, внаслідок цього захворювання у позивача є значні порушення центральної нервової системи;
- виписку з картки амбулаторно хворого, де, крім іншого, зазначено, що у позивача порушено функцію руху правої кінцівки і ходи, сідає і стоїть з підтримкою, порушено функцію мови, зниження пам`яті, потребує постійного стороннього догляду;
- довідку Дрогобицького управління праці та соціального захисту населення про отримання ОСОБА_2 допомоги по догляду за особою з інвалідністю І групи ОСОБА_1 .
Оцінивши ці обставини, апеляційний суд вважає, що вони є такими, які створили істотні перешкодами та труднощі для своєчасного вчинення позивачем відповідних дій, за яких позивач об`єктивно не мав можливості звернутися до уповноваженого органу із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у визначений Законом строк.
Отже, апеляційний суд вважає, що строк, встановлений частиною 5 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач пропустив з поважних причин. Тому, на думку апеляційного суду, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як особі-інваліду І «Б» групи, інвалідність якої настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язку військової служби підлягає поновленню. 
При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача про те, що позивачу змінено групу інвалідності понад дворічний термін, оскільки у позивача група інвалідності не змінювалась, а при повторних оглядах підтверджувалась та сама – І «Б» група інвалідності.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно скасував оскаржене рішення відповідача та зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інваліду 1 «Б» групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 21.10.2019 року.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі № 380/6620/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Т. І. Шинкар 	
Повний текст постанови складений  28.04.2021 року