ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17513/19                                           Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Колеснікова І.С.,                                                                                   
                                                                                                                                     Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 06 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О., 
при секретарі                                   Хмарській К.І.
за участю:
позивача:                                      ОСОБА_1 
представника позивача:             Оверчук Ю.О.
представника відповідача:         Панченка Б.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ НП у місті Києві) в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 13.08.2019 року № 635 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади;
- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу моніторингу системи електронного контролю управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП у м. Києві.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року зазначений позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України  у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої  Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року  Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ГУ НП у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року на розумний строк.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення - змінити в частині, виходячи з наступного.
Згідно із п.4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно послужного списку, майор поліції ОСОБА_1 проходив з 27.03.2019 року службу на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу моніторингу системи електронного контролю управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП у м. Києві.
Відповідно до послужного списку, майора поліції ОСОБА_1 , починаючи з 06.09.2019 року, призначено на посаду старшого інспектора відділу моніторингу Святошинського УП ГУ НП у м. Києві на підставі наказу ГУ НП №987 о/с від 06.09.2019 року. 
Наказом заступника голови начальника ГУ НП у м. Києві - генерала поліції третього рангу А. Крищенка від 19.07.2019 року №1206 «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю старшого інспектора з особливих доручень відділу моніторингу системи електронного контролю управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування майора поліції ОСОБА_1 .
За наслідками проведеного службового розслідування т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві полковником поліції Г. Пиступою затверджено 12.08.2019 року висновок службового розслідування (Т.1 а.с.223-229).
Наказом т.в.о. начальника ГУ НП у м. Києві полковника поліції від 13.08.2019 року № 635 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора поліції ОСОБА_2 » за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 6, 11 частини третьої статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 частини першої та частини третьої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, частини четвертої статті 380 Митного кодексу України, старшого інспектора з особливих доручень відділу моніторингу системи електронного контролю управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП у м. Києві майора поліції ОСОБА_2 звільнено з посади (далі по тексту - оскаржуваний наказ)(Т.1 а.с.12-13).
Вважаючи  оскаржуваний наказ протиправним, а своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено факту керування позивачем транспортним засобом у стані сп`яніння та порушення поліцейським правових актів, які б могли слугувати підставою для вирішення питання про наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, проте вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту - Закон №580-VIII)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (частина перша). Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина друга).
У свою чергу, згідно статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII (далі по тексту - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша).
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу (частина друга).
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема:
-  утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України (пункт 6 частини третьої);
- поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень (пункт 11 частини третьої).
Статтею 11 Дисциплінарного статуту встановлено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (частина перша).
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення (частина друга).
Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом (частина третя). 
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. 
За приписами статті 18 Закону №580-VIII, поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (пункт 1 частини першої).
Звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук (частина третя).
Так, наказом Міністерства внутрішні справ України від 09.11.2016 №1179 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за №1576/29706, затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, згідно пункту 3 розділу IV яких за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.
Згідно статті 380 Митного кодексу України, тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів (абзац перший частини четвертої).
Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб (абзац перший частини п`ятої).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, у вигляді звільнення з посади, слугували висновки службового розслідування про порушення останнім вимог пунктів 6, 11 частини третьої статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту, пункту 1 частини першої та частини третьої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 та частини четвертої статті 380 Митного кодексу України (Т.1 а.с.12-13).
Разом з тим, ст. 14 Дисциплінарного статуту визначено, зокрема, що службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (частина друга) Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (частина третя). Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (частина четверта). У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів (частина п`ята). Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (частина десята).
Наказом заступника голови начальника ГУ НП у м. Києві - генерала поліції третього рангу А. Крищенка від 19.07.2019 року №1206 «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування за фактом надходження 18.07.2019 до управління кадрового забезпечення інформації про дорожньо-транспортну пригоду за участю старшого інспектора з особливих доручень відділу моніторингу системи електронного контролю управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування майора поліції ОСОБА_1 .
Так, у вищезазначеному наказі зазначено, що 18.07.2019 року о 16:00 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем VOLKSWAGEN GOLF LT, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Ватутіна, 30 у с. Неграші Києво-Святошинського району Київської області, не впоравшись з керуванням, виїхав на узбіччя, в результаті чого автомобіль перекинувся на дах. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля VOLKSWAGEN гр. С. отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритої травми живота та грудної клітини, перелому 2-го і 3-го лівих ребер, середньої третини лівої стегнової кістки. Вказану подію зареєстровано до журналу єдиного обліку зав і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області за №34377.
Інформація про дорожньо-транспортну пригоду, в якій є потерпілі з тілесними ушкодженнями, зареєстрована у встановленому порядку в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, може бути підставою для призначення службового розслідування відповідно до частини четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту.
При цьому, з наказу про призначення відносно позивача службового розслідування убачається, що підставою для його призначення є відповідна інформація про обставини дорожньо-транспортної пригоди з потерпілим, а не матеріали про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративній правопорушення.
З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про відсутність в діях відповідача порушень вимог Дисциплінарного статуту в частині підстав призначення службового розслідування відносно ОСОБА_1 є обґрунтованими та законними.
У свою чергу, висновок службового розслідування затверджено 12.08.2019 року, тобто в межах місячного строку з дня його призначення керівником.
Як вбачається з висновку службового розслідування, під час службового розслідування встановлено, що 18.07.2019 року о 16:14 год. ОСОБА_1 , перебуваючи поза службою у цивільному одязі, керуючи приватним автомобілем VOLKSWAGEN GOLF LT, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Ватутіна, 30 у с. Неграші Києво-Святошинського району Київської області, не впорався з керуванням, виїхав на узбіччя, в результаті чого автомобіль зіткнувся з деревом та перекинувся на дах. Під час з`ясування обставин ДТП патрульними сектору реагування патрульної поліції Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_3 та старшим сержантом поліції ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_1 перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме відчувався запах алкоголю; на запитання поліцейських ОСОБА_1 відповідав неохоче, анкетні дані назвав вигадані; документи, які засвідчують особу, не надав; відмовився назвати місце роботи та свою посаду, чим порушив вимоги частини третьої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію». 
За результатами медичного дослідження черговим лікарем ОСОБА_5 за зовнішніми ознаками було встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, про що лікарем складено висновок від 18.07.2019 року №244. Поведінка ОСОБА_1 під час оформлення поліцейськими матеріалів ДТП свідчить про порушення останнім вимог пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських. 
Крім того, ОСОБА_1 не надав допомогу поліцейським у оформленні матеріалів адміністративного правопорушення, чим порушив пункт 11 частини третьої статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України. 
Щодо підстав керування ОСОБА_1 автомобілем VOLKSWAGEN GOLF LT, номерний знак НОМЕР_1 (Республіка Литва) встановлено, що зазначений автомобіль ввезено в Україну 09.11.2017 гр. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль належить ТОВ «Проект», код №304398832, товариство зареєстровано 22.09.2016 в м. Вільнюс, Литовська Республіка. В силу положень частини четвертої статті 380 Митного кодексу України ОСОБА_1 не мав права керування вказаним автомобілем, чим порушив вимоги чинного законодавства.
Зі змісту письмових пояснень старшого інспектора з особливих доручень відділу моніторингу системи електронного контролю управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування майора поліції ОСОБА_1 убачається заперечення останнім наявності в його діях дисциплінарного проступку. 
Як зазначено в поясненнях, автомобіль VOLKSWAGEN GOLF LT, номерний знак НОМЕР_1 , експлуатувався позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та належав знайомому ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_7 . 18.07.2019 приблизно о 16:00 год. позивач, перебуваючи в тверезому стані, рухався по вул. Ватутіна в с. Неграші Києво-Святошинського району та з метою уникнення аварійної ситуації, яка виникла з вини водія невстановленого транспортного засобу (трактора), який виїхав на смугу зустрічного руху, позивачем вжито дії, передбачені пунктом 13.3 ПДР України, внаслідок чого транспортний засіб, яким керував позивач, став некерованим та потрапив у ДТП. ОСОБА_1 вважає себе потерпілим, оскільки діяв відповідно до вимог ПДР України вживаючи відповідні заходи щодо уникнення ДТП та мінімізації негативних наслідків. Дії працівників поліції щодо безпідставного складання протоколів про ймовірні адміністративні правопорушення, як і відповідні постанови, оскаржено ОСОБА_1 у судовому порядку, з приводу чого триває судовий розгляд. Крім того, згідно пояснень під час ДТП пасажир, який знаходився в салоні автомобіля, випивав пиво, яке в результаті перекидання автомобіля розлилося по салону та потрапило також на ОСОБА_1 , через що співробітниками поліції від нього відчувався запах алкоголю.
Згідно письмових пояснень оперуповноваженого Київського міського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_8 , який прибув до Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району, ОСОБА_1 на місці події вів себе зухвало, а саме грубив лікарям та співробітникам поліції, намагаючись уникнути освідування та імітуючи погане самопочуття. 
З пояснень капітана поліції ОСОБА_3 убачається, що прибувши на місце ДТП в с. Неграші по вул. Ватутіна, 30, ним виявлено на узбіччі автомобіль VOLKSWAGEN GOLF LT, номерний знак НОМЕР_1 , та карету «швидкої допомоги» в якій перебувало два чоловіка, яким надавалась медична допомога. В подальшому при спілкуванні ОСОБА_3 з одним із чоловіків, який не потребував госпіталізації, від цього чоловіка відчувався різкий запах пива, на запитання відповідав неохоче, з розмови було зрозуміло, що свої анкетні дані вказаний чоловік вигадав, документи, що посвідчують особу, цей чоловік не надав. У поясненнях також зазначено, що ОСОБА_1 у приймальному відділенні лікарні почав скаржитись на погане самопочуття, на прохання лікарів і їх вказівки не реагував. 
Пояснення старшого сержанта поліції ОСОБА_9 за змістом аналогічні поясненням капітана поліції ОСОБА_3 .
Згідно пояснень майора поліції ОСОБА_10 , який є безпосереднім керівником ОСОБА_1 , по приїзду на місце ДТП ним виявлено ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, який себе поводив не у відповідності до обстановки.
Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 пояснив, що рухався на автомобілі VOLKSWAGEN GOLF та підібрав незнайомого пасажира, громадянина ОСОБА_11 , який вживав пиво. В момент ДТП внаслідок перекидання автомобіля посвідчення водія вилетіло з машини, відповідно, позивач не зміг відразу його надати працівникам поліції. Після прибуття на місце ДТП працівників патрульної поліції ОСОБА_1 їм повідомив свою особу та посаду, надав відповідні письмові пояснення. Також позивач наголосив, що не чинив будь-яких перешкод медичним працівникам під час забору в нього крові з метою визначення стану сп`яніння. Перебування в момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння категорично заперечував.
Допитаний в якості свідка громадянин України ОСОБА_12 показав, що зупинив попутний автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , з яким свідок раніше знайомий не був. В подальшому, з метою уникнення зіткнення з іншим транспортним засобом автомобіль, у якому їхав свідок, виїхав на узбіччя та перекинувся. ОСОБА_1 допоміг свідку вибратись із автомобіля та відразу викликав швидку допомогу. Ознак алкогольного сп`яніння свідок у ОСОБА_1 не спостерігав, як і зухвалої поведінки ОСОБА_1 щодо працівників медперсоналу та патрульних поліції, які прибули на місце ДТП. Про те, що ОСОБА_1 є працівником поліції, свідок дізнався вже в кареті «швидкої допомоги».
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції неодноразово викликались в якості свідків інспектор - капітан поліції ОСОБА_3 , старший сержант ОСОБА_4 , які прибули на місце ДТП, та лікар ОСОБА_5 , який проводив медичне освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.
Втім, незважаючи на належне повідомлення про дату, час і місце проведення судових засідань зазначені свідки в судові засідання не з`являлись, про причини неявки суду не повідомляли.
Дослідивши матеріали справи, доводи сторін та оцінюючи встановлені під час службового розслідування обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність ГУ НП у місті Києві вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, оскільки відповідачем не дотримано критерію обґрунтованості та пропорційності, адже приймаючи рішення про наявність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, яке потягнуло за собою звільнення позивача із займаної ним посади, не враховано всіх обставин, які мали значення в даній справі, з огляду на наступне. 
Так, службовим розслідуванням не підтверджено стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в момент ДТП. Натомість, актом судово-токсикологічного дослідження №519 підтверджується відсутність у крові ОСОБА_1 спирту метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового та їх ізомерів. Під час службового розслідування встановлено відповідність зазначеного акту дійсності, що відображено у висновку службового розслідування.
Повідомлені ОСОБА_1 у наданих ним під час службового розслідування письмових поясненнях обставини щодо наявності у нього запаху пива після ДТП, знайшли своє підтвердження у показах допитаного під час судового розгляду свідка ОСОБА_12 .
Висновки службового розслідування про зухвалу поведінку ОСОБА_1 на місці події та в лікарні, а також про грубе його спілкування з лікарями та патрульними поліцейськими, ґрунтуються на поясненнях оперуповноваженого Київського міського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_8 , патрульних - капітана поліції ОСОБА_3 та старшого сержанта поліції ОСОБА_9 , майора поліції ОСОБА_10 .
При цьому у вказаних письмових поясненнях відсутні конкретні факти (наприклад нецензурна лайка, погрози, фізичне перешкоджання, зазначення про своє службове становище тощо), які б могли свідчити про перешкоджання ОСОБА_1 виконанню патрульними та медичними працівниками своїх обов`язків, грубе спілкування позивача із вказаними особами та зухвалу поведінку позивача. 
Крім того, відсутність зухвалої поведінки в діях ОСОБА_1 після ДТП підтверджується показами допитаного під час судового розгляду свідка ОСОБА_12 .
Пунктом 4 Розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807, визначено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
У висновку службового розслідування зазначено про порушення позивачем пункту 1 частини першої та частини третьої статті 18 Закону №580-VIII, за якими поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.
Втім, під час оформлення матеріалів ДТП патрульні поліції звертались до ОСОБА_1 не як до поліцейського, а як до учасника дорожньо-транспортної пригоди, що не вимагає в даному випадку обов`язку поліцейського називати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`являти посвідчення.
Щодо порушення позивачем вимог статті 380 Митного кодексу України, то як убачається зі змісту вказаної статті, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
У висновку службового розслідування зазначено, що автомобіль VOLKSWAGEN GOLF LT, номерний знак НОМЕР_1 (Республіка Литва) належить ТОВ «Проект», код №304398832, товариство зареєстровано 22.09.2016 в м. Вільнюс, Литовська Республіка. Відповідно, вказаний транспортний засіб не відноситься до категорії транспортних засобів особистого користування, оскільки належить юридичній особі-нерезиденту. 
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що скоєння працівником поліції ДТП, без значних наслідків, не може бути самостійною підставою для накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.10.2019 у справі №369/9751/19, яке набрало законної сили, визнано протиправною та скасовано постанову серії ДП018 №070754 від 19.07.2019 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу за порушення частини першої статті 126 КУаАП, провадження у справі закрито, у зв`язку з недоведеністю в діях ОСОБА_1 складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Крім того, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2019 року по справі №369/9889/19 ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні правопорушень, передбачених статтями 124 та частиною першою статті 130 КУаАП.
Порушення інших положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, у висновку службового розслідування не встановлено.
Відповідно до статті 19 Дисциплінарного статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення (пункти 3, 7, 9 частини першої); під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (частина третя); під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (частина восьма).
Пунктом 4 Розділу VI Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України передбачено, що в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування, зокрема, документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку, обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
Між тим, у висновку службового розслідування не зазначено про наявність, відсутність пом`якшуючих, обтяжуючих обставин, не надано оцінки особі позивача (попередня поведінка, ставлення до служби).
Метою застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, в даному випадку, є очищення Національної поліції від недобросовісних поліцейських, поведінка яких дискредитує, завдає шкоди Національній поліції, впливає на ступінь довіри до силового органу, який покликаний служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Натомість, у даному випадку, повноваження для застосування дисциплінарного стягнення відповідачем використано не з метою, з якою воно надано.
Крім того, звільнення поліцейського з підстав зухвалої поведінки та грубого спілкування з лікарями та працівниками патрульної поліції, що спростовано під час судового розгляду справи, не досягає зазначеної мети, позаяк не встановлено не лише факту керування позивачем транспортним засобом у стані сп`яніння, а й порушення поліцейським правових актів, які б могли слугувати підставою для вирішення питання про наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.
Отже, невстановлення під час службового розслідування всіх обставин, які мали бути враховані під час прийняття відповідного рішення та є обов`язковими відповідно до Дисциплінарного статуту і Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, не дають можливості дійти висновку про їх пропорційність та обґрунтованість.
З огляду на зазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині визнання протиправним оскаржуваного наказу від 13.08.2019 року № 635 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади, відповідно, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу моніторингу системи електронного контролю управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП у м. Києві. 
Разом з тим, за загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. 
Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму N 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.
Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. 
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що визнання протиправним оскаржуваного наказу від 13.08.2019 року № 635 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади та поновлення ОСОБА_1 на посаді, яку він обіймав до прийняття оскаржуваного наказу, в даному випадку, не гарантує повний захист порушених прав та інтересів останнього, з огляду на наступне.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ГУ НП у м. Києві прийнято наказ № 987 о/с від 06.09.2019 року щодо особового складу, відповідно до якого призначено майора поліції ОСОБА_1 на посаду старшого інспектора відділу моніторингу Святошинського управління поліції, звільнивши його з посади старшого інспектора з особливих доручень відділу моніторингу системи електронного контролю управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП у м. Києві. Підстава: наказ ГУ НП у м. Києві від 13.08.2019 року № 635 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора поліції ОСОБА_2 ».
Тобто, ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади та призначено на посаду старшого інспектора відділу моніторингу Святошинського управління поліції на підставі наказу № 987 о/с від 06.09.2019 року щодо особового складу, який не оскаржувався позивачем, та не розглядався судом першої інстанції.
У свою чергу, судом першої інстанції поновлено позивача на посаді, яку останній обіймав до прийняття оскаржуваного наказу та звільнення.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на вказані обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що в даному випадку, спосіб відновлення порушеного права ОСОБА_1 має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність ГУ НП в місті Києві, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.
Отже, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність змінити рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року доповнивши його абзацом 4 наступного змісту:
«Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві № 987 о/с від 06.09.2019 року щодо особового складу відносно ОСОБА_2 про звільнення з посади».
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -       

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року змінити, доповнивши його абзацом 4 наступного змісту:
«Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві № 987 о/с від 06.09.2019 року щодо особового складу відносно ОСОБА_2 про звільнення з посади».
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                             Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 12.04.2021 року