Ухвала
Іменем України 
17 травня 2021 року
м. Київ
справа № 357/1807/19
провадження № 51-2476 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 березня 2021 року, 
встановив:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2020 року ОСОБА_5 засудженоза ч.3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, на підставі ст. 70 КК України до остаточногопокарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Цим же вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України, на підставі ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 березня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Захисник у касаційній скарзі ставить питання про перевірку рішень суду першої та  апеляційної інстанцій у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Наведене обґрунтування вимог захисником викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3)невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник в обґрунтування невинуватості засуджених ОСОБА_5 та   ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та  доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж дали суди першої та апеляційної інстанцій, а саме, показам свідків та висновку експерта судово-медичної експертиз № 39/л та 40/д, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Крім того, захисник зазначає, що дії засудженого ОСОБА_5 підпадають під склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, проте, одночасно вказує про недоведення його умислу на вчинення розбійного нападу на потерпілого, що містить суперечності.
Також захисник вказує на невідповідність призначеного засудженим покарання їх особам через суворість, при цьому просить закрити щодо ОСОБА_6 провадження на підставі ст. 284 КПК України, чим допускає протиріччя.
Таким чином, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі захисник не зазначає, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
При цьому у поданій касаційній скарзі  захисник  не зазначає, в чому незаконність та  необґрунтованість ухвали апеляційного суду відповідно до положень  ч. 1 ст. 438 КПК України і доводи на обґрунтування цього, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на  його думку, було допущено цим судом.
Крім цього, згідно ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Проте, у поданій касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня  2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 березня 2021 року та кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 на підставі ст. 284 КПК закрити та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції та зобов?язати суд призначити повторну судово-медичну експертизу, що не відповідає вимогам ст. 436 КПК України та містить протиріччя, оскільки захисник оскаржує судові рішення щодо засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та не вказує, яке рішення слід прийняти щодо засудженого   ОСОБА_5 .
Всупереч положень ч. 4 ст. 427 КПК України до касаційної скарги захисника не додані оформлені належним чином усі документи, які підтверджують його повноваження відповідно до ст. 50 КПК України.
Повноваження захисника є належним чином підтвердженими, якщо до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю додано хоча б один із документів, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК України, а саме: або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», або договір із захисником, або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків – десять  днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                        ОСОБА_3