ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/15752/20                                                              Головуючий у І інстанції - Добрівська Н.А.
                                                                                                              Суддя-доповідач - Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
          суддів:                                                                      Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про опис майна у податкову заставу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив  визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.06.2015 №8512-17; №8513-7 та №8514-7;  від 14.06.2016 №20712-13;  №20713-13 та  №20279-13; а також рішення про опис майна у податкову заставу платника податків від 29.01.2016 №119.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішення винесені контролюючим органом без конкретизації транспортних засобів, за використання яких визначено суму податкового зобов`язання за платежем «транспортний податок за 2015 та 2016 роки» та без будь-яких розрахунків.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено повністю, при цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки транспортний податок встановлено в м. Києві 28.01.2015, тому плановим періодом для застосування цього рішення є 2016 рік. Крім того, відповідач жодним чином не мотивував не тільки правомірність визначення у спірних податкових повідомленнях-рішеннях від 14.06.2016 суми транспортного податку, а і взагалі не довів наявність підстав для його нарахування у відповідності до вимог Податкового кодексу України.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов залишити без розгляду. 
Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду. Крім того, апелянт зазначає, що податкові повідомлення рішення були винесені на підставі інформації отриманої  від Мінекономрозвитку.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів за позивачем до 21.05.2020 були зареєстровані транспортні засоби:
- 05.03.2015 зареєстровано автомобіль MERCEDES-BENS S 63 AMG, № 4 Matic , № кузова НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , 06.06.2015;
- 24.11.2015 зареєстровано автомобіль AUDI Q7, номер кузова НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_5 , 19.04.2019;
- 20.01.2015 зареєстровано автомобіль MERCEDES-BENS G 500, номер кузова НОМЕР_6 , державний номер НОМЕР_7 .
Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та відповідно до п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Ф»:
- від 19.06.2015 №8512-17, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25 000, 00 грн.;
- від 19.06.2015 №8513-7, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25 000, 00 грн.;
- від 19.06.2015 №8514-7, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 20 883, 33 грн.;
- від 14.06.2016 №20712-13, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік» у розмірі 25 000, 00 грн.;
- від 14.06.2016 №20713-13, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік» у розмірі 25 000, 00 грн.;
- від 14.06.2016 №20279-13, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік» у розмірі 25 000, 00 грн.
На підставі рішення заступника начальника ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві №119 від 29.01.2016 про опис майна у податкову заставу платника податків, контролюючим органом проведено опис майна: автомобіля MERCEDES-BENS G 500 5461 (2012), чорний, двигун № НОМЕР_8 , кузов  № НОМЕР_6 , державний номер НОМЕР_7 29.01.2016, за результатами якого податковим керуючим складено акт опису майна у податкову заставу №200/26-15-10-03-26 від 20.03.2020.
Не погоджуючись із рішеннями контролюючого органу та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції розглянув позов по суті і дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.  
Проте, колегія суддів, розглядаючи апеляційну скаргу, знаходить слушними доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, законодавець обмежив строки звернення до адміністративного суду з   метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, але такий може бути залишено без розгляду лише на тій підставі, що пропущено строк звернення, якщо судом не буде встановлена наявність поважних причин для пропуску такого строку.
В даному випадку предметом оскарження  є податкові повідомлення-рішення, що винесені контролюючим органом у 2015 та  2016 роках.
Спеціальним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Податковий кодекс України (надалі - ПК України).
Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Згідно п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Отже, платник податків має право оскаржити рішення контролюючого органу про визначення суми грошового зобов`язання в межах 1095 днів і наведений строк є присічним та поновленню не підлягає.
Позивачем, на обґрунтування строку звернення до суду зазначено, що копії оскаржуваних податкових повідомлень-рішень він отримав листом 12.06.2020, а рішення від 29.01.2016 про опис майна у податкову заставу  отримано ним 07.07.2020, тобто наголошує, що звернувшись до суду 09.07.2020, строк, вставлений статтею  102 ПК України, не пропустив. 
Проте колегія суддів, не приймає такі доводи позивача з огляду на наступне.
Так, пунктом 58.3 статті 58 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п. 42.4 ст. 42 ПК України, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Здійснюючи аналіз Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі - Правила) колегією суддів встановлено, що зазначені правила не встановлюють вимог до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення в частині зазначення реквізитів документа, що надсилається.
При цьому як зазначено у п. 8 цих Правил оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю. 
Пунктом 11 Правил визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.
Згідно з пунктом 19 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.
Із системного аналізу зазначених норм, слідує, що Правилами визначено окремі категорії поштових відправлень: рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю; з описом вкладення можуть бути лише листи з оголошеною цінністю; до інших видів листів опис вкладення не передбачений.
Повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу-повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача (п. 2 Правил). Відповідно до п. 62 Правил у разі подання для пересилання реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу.
Колегія суддів звертає увагу, що жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкового повідомлення-рішення, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка і т.д.) щодо вручення податкового повідомлення-рішення. 
Крім того, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Наведений висновок викладеній у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №140/30/20.
Так, з матеріалів справи вбачається, що податковим органом оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення про опис майна у податкову заставу були направлені рекомендованим листом на адресу позивача ( АДРЕСА_1 ), але не були ним отримані та повернулись з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 59-64).
Колегія суддів звертає увагу, що адреса позивача не змінювалась.
При цьому, слід зазначити, що дотримання строків розгляду адміністративних справ - одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.
Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно - правових відносинах або для реалізації владних повноважень.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Тобто, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.
У пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або  законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч. 3 та 4 ст. 123 цього Кодексу.
В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 123, 240, 242-244, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м.Києві - задовольнити.
Рішення   Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року - скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про опис майна у податкову заставу - залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                 Л.В. Губська

Судді:                                                                                                     О.В. Карпушова

                                                                                                              А.Г. Степанюк