ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 травня 2021 року           справа №263/30/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.          
суддів:                       Блохіна А.А. 
                                  Сіваченко І.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області (суддя – Музика О.М.) від 01 квітня 2021 року (повний текст рішення складений 05 квітня 2021 року) у справі №263/30/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області, Командира роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Туманов Олександр Валерійович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Донецькій області, Командира роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Туманов Олександр Валерійович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 15 грудня 2020 року серія ДП18 № 654286 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закриття провадження, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 01 квітня 2021 року в задоволені позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідно до п.8.11 ПДР: водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п.8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. Позивач зазначив, що судом першої інстанції не враховано доводи щодо дійсних обставин справи, відповідно до яких він, спираючись на технічні характеристики свого автомобілю та досвід керування транспортними засобами, об`єктивно проаналізувавши дорожньо-транспортну обстановку, почав здійснювати маневр на зелений мерехтливий сигнал світлофора та завершив маневр на жовтий. Червоний сигнал загорівся в той момент, коли його автомобіль вже перетнув перехрестя повністю, що підтверджено відеозаписом. Коли загорівся жовтий сигнал світлофора, здійснення зупинки транспортного засобу без створення аварійної ситуації було б неможливим. Повна зупинка транспортного засобу не могла б відбутися у місці, яке передбачено п.8.10 Правил дорожнього руху, тобто стоп-лінія. З циклограми видно, що зелений мерехтливий сигнал світлофора на даному напрямку горить протягом 3 секунд. Коли він проїхав газель, тільки почав горіти зелений мерехтливий сигнал світлофора. З огляду на це, в нього була можливість завершити маневр до початку загорання забороняючого сигналу світлофора. Позивач також зазначив, що він їхав близько 60 км/год, а також з характеристик його автомобіля, системи гальмування тощо, він розумів, що йому необхідно завершити розпочатий маневр для попередження уникнення аварійної ситуації та небезпеки для інших учасників дорожнього руху. Крім того, постанова прийнята з порушенням порядку, передбаченого ст.268 КУпАП, адже справа була розглянута 15.12.2020 року без участі позивача не дивлячись на вмотивоване клопотання, подане заздалегідь.
На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідачі проти доводів апеляційної скарги заперечували, вважають, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просили розгляд справи проводити за їх відсутністю.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №654286 від 15.12.2020 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено штраф.
Наведена постанова була винесена відповідачем внаслідок встановленого порушення позивачем вимог п. 8.7.3 «г» ПДР України, а саме: позивач 17 жовтня 2020 року о 20:56 год., керуючи автомобілем марки «Tesla Model S», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на регульованому перехресті по пр. Миру поблизу з будинком № 24/16 у м. Маріуполі, здійснив проїзд на забороняючий «жовтий» сигнал світлофора.
Пунктом 8.7.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР України),передбачено, що сигнали світлофора мають такі значення: ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. 
Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до вимог статті 222 Кодексу України про адміністративне правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 2 статті 122 КпАП України.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно до вимог статті 254 Кодексу України про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
За приписами частини другої статті 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. 
Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N1408/27853,затверджено «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно до п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно пункту 4 р.І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 2 статті 122 КУпАП.
Відповідно до пункту 1 та 2 р. III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 1 статті 122 КУпАП , виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених частиною 2 статті 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно з пунктом 1 статті 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП). Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів. 
На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КпАП України, відповідачем надано диск з відеозаписом з реєстратора, встановленого в службовому автомобілі патрульного.
Судом апеляційної інстанції досліджено наявний в матеріалах справи диск з відеозаписом, зокрема, файл IMG 7207, з якого вбачається, що 17 жовтня 2020 року о 20 год. 56 хв. 11 сек. автомобіль марки «Tesla Model S», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив проїзд безпосередньо на жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 г ПДР України. 
Також з копії циклограми світлофорного об`єкта вбачається, що позивач рухався напрямком        № 2 (пр. Миру у бік від Драмтеатру), та час проїзду позивача відповідає жовтому сигналу світлофора, що підтверджує факт проїзду позивачем на заборонений жовтий сигнал світлофора та відповідає обставинам, які зафіксовані відеозаписом.
Досліджений відеозапис є цільним, безперервним, автомобіль позивача від моменту правопорушення до повної зупинки знаходиться в кадрі, чітко ідентифікується.
Переглядом відеофайлу встановлено, що поліцейський автомобіль рухався по пр. Миру позаду автомобіля марки «Tesla Model S», державний номерний знак НОМЕР_1 . Рух по даному відрізку автодороги є неактивним та з відеозапису вбачається лише автомобіль марки «Tesla Model S», білий мікроавтобус, припаркований на узбіччі справа відносно напрямку руху позивача, а також легковий автомобіль чорного кольору, який мав намір виїхати з права по вулиці Харлампіївській на перехрестя з проспектом Миру за світлофором, на якому під час руху позивача загорівся «жовтий сигнал» (тобто саме цей світлофорний об`єкт розташований у полі зору позивача).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122  КУпАП відповідачем повністю доведено.
Твердження позивача про те, що він не порушував ПДР України не відповідають дійсності та обставинам справи.
Пунктом 8.10 ПДР України встановлено, що у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. 
За приписами п. 8.11 ПДР водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.  
Проте, як вбачається з відеозапису, о 20 год.56 хвил.05 сек. під час зеленого миготливого сигналу, який попереджає водія про зміну сигналу, який забороняє рух, транспортний засіб позивача знаходився на достатній відстані від перехрестя та дорожньої розмітки, що надавало можливості зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил.
Відповідно до п. 2.3.б ПДР України, водій керуючи автомобілем, зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за умови дотримання позивачем вимог п. 2.3.б ПДР, він не допустив би порушень вимог п.8.7.3 г ПДР України.
За таких обставин, доводи позивача про те, що його дії повністю відповідають вимогам                      п. 8.11 ПДР колегією суддів не прийнято до уваги.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що постанова прийнята з порушенням порядку, передбаченого ст.268 КУпАП, адже справа була розглянута 15.12.2020 року без участі позивача не дивлячись на вмотивоване клопотання, подане заздалегідь, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279 1 - 279 4 цього Кодексу. 
При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172 4 - 172 9, 173, 173 2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185 1, статтями 185 7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.
Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов`язковою.
В матеріалах справи містяться повідомлення від 05.11.2020р. про запрошення позивача для розгляду вчинення адміністративного правопорушення на 13.11.2020р. о 10 год., яке одержано останнім 05.11.2020р.; повідомлення від 13.11.2020р. про запрошення позивача для розгляду вчинення адміністративного правопорушення на 15.12.2020р. о 10 год., яке одержано останнім 13.11.2020р..
Представник позивача звернувся до відповідача з клопотанням від 13.11.2020р. про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із відрядженням.
За результатами розгляду цього клопотання, листом Управління патрульної поліції від 17.11.2020 року б/н№ було надіслано повідомлення запрошення до підрозділу патрульної поліції 15.12.2020 року о 10 год 00 хв. за для проведення розгляду адміністративної справи та складання відповідних адміністративних матеріалів. Крім того, зазначено, що у разі неприбуття до УПП в Донецькій області ДПП на призначену дату та час, дії будуть розцінені як умисне затягування часу, щоб уникнути відповідальність та матеріали будуть складені без присутності позивача відповідно до вимог ст.268 КУпАП.
14.12.2020р. від позивача та представника позивача надійшли заяви про перенесення розгляду справи на іншу дату, оскільки позивач є контактною особою хворого на Covid-19.
Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2020р. відповідачем було прийнято спірну постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем було дотримано вимоги статті 268 КУпАП.
Колегія суддів також звертає увагу, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.
Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виклик позивача ще на одну дату 01 січня 2021 року вже після розгляду справи не є беззаперечною підставою для визнання оскаржуваної постанови незаконної та скасування такої. Згідно з листом начальника УПП в Донецькій області від 22 березня 2021 року виклик позивача на 01 січня 2021 року зумовлений роз`ясненням дій та уникненням конфліктних ситуацій та не стосується розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційні скарги і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 312, 316, 320, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 01 квітня 2021 року у справі №263/30/21 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 01 квітня 2021 року у справі №263/30/21 – без змін.
Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 13 травня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 13 травня 2021 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                Т.Г. Гаврищук 

Судді:                                                                                          А.А. Блохін

                                                                                          І.В. Сіваченко