Номер провадження: 22-ц/813/3386/21 
Номер справи місцевого суду: 520/17122/19
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Маломуж А.І. 30 вересня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2019 року ТОВ «Веллфін» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №52392 від 04 липня 2016 р. в розмірі 79 960,00 грн.
Позовні вимоги ТОВ «Веллфін» обґрунтовувало тим, що 04 липня 2016 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачем було укладено договір позики №52392 на суму 2 000,00 грн., строком на 14 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача (банківська картка). Відповідач, в свою чергу, зобов`язався сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,8 % від суми позики, але не менше ніж 20 (двадцять грн.) за перший день користування позикою, 1,8% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору.
Термін повернення позики закінчився, проте відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, а тому, станом на 15 липня 2019 року, у відповідача перед ТОВ «Веллфін» виникла заборгованість у розмірі 79 960,00 грн., яка складається з: основного боргу – 2000,00 грн., заборгованості за відсотками – 38160,00 грн. та заборгованості за простроченими відсотками – 39800,00 грн.
У зв`язку з вище викладеним, представник позивача був змушений звернутись з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 79960,00 грн. та судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 1921,00 грн.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «Веллфін» відмовлено.
В апеляційній скарзі представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що наявними у матеріалах справи доказами встановлено факт існування між сторонами кредитних правовідносин, та факт порушення відповідачем зобов`язань за договором, що підтверджується довідкою про заборгованість та Договором позики №52392 від 04 липня 2016 року.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Веллфін», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення договору позики позивачем було подано до суду копію договору позики № 52392 від 04 липня 2016 року, укладеного від імені ТОВ «Веллфін», як позикодавця, та відповідача ОСОБА_1 , як позичальника.    
Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3. та 1.4. Договору позики № 52392 від 04 липня 2016 року, позикодавець зобов`язується надати позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 2000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначені у пункті 1.5 цього Договору. Строк дії договору становить 14 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Позика надається строком на 14 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем.
Згідно з пунктом 1.6 договору, у разі повернення суми позики та сплати процентів за користування позикою протягом трьох днів після закінчення строку, визначеного пунктом 1.2 цього договору, нарахування процентів у розмірі 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, не проводиться, в іншому випадку, проценти нараховуються відповідно до умов пункту 1.5 цього договору.
У пунктах 1.7, 1.8 договору встановлено, що позика надається на споживчі цілі. Деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики при нарахуванні основних процентів відповідно до пункту 1.5.1 договору зазначена у графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору.
У графіку розрахунків до договору позики від 04 липня 2016 року №52392 зазначено, що сума за договором становить 2000,00 грн, датою погашення є 17 липня 2016 року, сума до сплати процентів становить 504 грн, а разом до сплати 2 504 грн (а.с. 41).
ТОВ «Веллфін» у порядку, встановленому пунктом 1.4 договору позики, через оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ ФК "Вей фор пей" 04 липня 2016 року на картковий рахунок ОСОБА_1 була перерахована сума позики, зазначена в договорі позики, що підтверджується договором про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року (а.с. 44).
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у?вигляді позики ТОВ «Веллфін», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам (пункт 7.1 договору позики).
Позичальник підтверджує, що до укладення цього договору позичальник отримав від позикодавця інформацію, що визначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позичальник повідомлений про свої права згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Інформація надана позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (пункт 7.5 договору позики).
Згідно з пунктом 3.1 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін» (далі – Правила), затверджених 27 жовтня 2015 року, товариство надає фінансові послуги лише після здійснення ідентифікації особи заявника та вжиття заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом (а. с. 18).
У пунктах 4.1, 4.2 Правил встановлено, що заявник, який має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.
Відповідно до пункту 4.8 Правил, підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки.
Згідно з пунктом 4.9 Правил, дійсність банківської платіжної картки перевіряється за допомогою резервування довільної, заздалегідь невідомої заявнику суми від 1 до 99 копійок та з наступним зазначенням заявником у відповідному полі особистого кабінету точної суми, що була зарезервована. Точну зарезервовану суму заявник може дізнатися шляхом звернення у банк, який емітував платіжну картку. Заявнику пропонується звернутись у банк, використавши засоби смс-повідомлень, засоби телефонного зв`язку, тощо.
Відповідність зазначеної суми підтверджує належність рахунку для перерахування позики заявнику та згоду заявника на отримання позики (пункт 4.10 Правил).
Пунктом 6.3 Правил встановлено, що у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики.
У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті (пункт 6.4. Правил).
Згідно з пунктом 6.8 Правил заявник погоджується на використання у всіх відносинах, що засновані на першому договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між заявником та товариством, свого логіну та паролю особистого кабінету як аналог власноручного підпису між товариством та заявником.
Відповідно до пунктів 6.10–6.12 Правил, товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами. Датою укладання договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.
У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію).
Частина 5 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з роздруківками заявки з офіційного веб-сайту ТОВ «Веллфін», заявка на отримання грошових коштів містить всі ідентифікуючі дані щодо позичальника, а також фото останнього, а отже, колегія суддів вважає встановленим, що 04 липня 2016 року ОСОБА_1 , у встановленому пунктами 4.1, 4.2. Правил порядку, оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки, які відмічені як обов`язкові для заповнення (а.с. 17–22).
Отже, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, на підставі наданих позивачем доказів, не спростованих відповідачем, колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Веллфін», оскільки товариством надано належні та допустимі докази укладення між сторонами договору позики, та отриманням ОСОБА_1 коштів у сумі 2 000,00 грн, які підлягають стягненню на користь ТОВ «Веллфін», та відсотків за користування цими коштами у розмірі 504 грн, а всього –?2 504,00 грн.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має гуртуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини перша та третя статті 509 ЦК України).
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим?актом законодавства.
Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів).
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку, наданого ТОВ «Веллфін», загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором позики від 04 липня 2016 року № 52392 станом на 22 липня 2019 року становить 79 960 грн, яка складається: 2 000 грн – основна заборгованість за договором позики та 77 960 грн – відсотки (заборгованість за відсотками у сумі 8 160 грн.+заборгованість за простроченими відсотками у сумі 39 800 грн.).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
За положеннями ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Так, правилами кредитування договору позики передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань за договором, в тому числі у разі прострочення строку повернення кредиту та сплати процентів, позичальник на вимогу позикодавця сплачує відсотки в розмірі 3,8 % від простроченої суми кредиту, за кожний день прострочення. Тобто 1387% річних.
З урахуванням зазначеного ТОВ «Веллфін» розміру пені, є суттєвий дисбаланс договірних відносин відносно прав та інтересів позичальника, що є порушенням статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".
Незалежно від того, що спірні умови договору відбулися за погодженням позивача, колегія суддів вважає, що встановлення фінансовою установою для позичальника  непропорційно високої пені є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу послуг і може бути визнане незаконним.
Подібне положення договору є несправедливим і суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальникові, як споживачу послуг, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50%) у разі невиконання/неналежного виконання ним зобов`язань за договором позики.
Положеннями ст.ст.11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що незалежно від виконання фінансовою установою вимог  ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання усієї інформації про умови  кредитування та  сукупну  вартість кредиту, остання відповідно до приписів ст. 18 цього ж Закону не повинна включати до кредитного договору несправедливих умов під страхом їх недійсності.
Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Вимога про нарахування та сплату пені, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у ч.3 ст.509 та частинах першій, другій ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Такого ж висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні від 11 липня  2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/13.
Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що зазначений ТОВ «Веллфін» розмір процентів у сумі 77 960 грн. є непропорційно великою сумою компенсації (понад?п`ятдесят відсотків вартості кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити  вимоги позову, а саме, в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 2 504 грн., з яких: 2000 грн. основний борг, та 504 грн. - проценти.
Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.  
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із наведеним, колегія суддів доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути 60, 16 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. ч.1 ст. 369, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» – задовольнити частково.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (код за ЄДРПОУ 39952398) заборгованість за договором позики №52392 від 04 липня 2016 року у розмірі 2 504 грн.
В іншій частині заявлених вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (код за ЄДРПОУ 39952398) 60, 16 грн. витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 19 квітня 2020 року.
                                       
Судді Одеського
апеляційного суду                                                С.О. Погорєлова

       А.П. Заїкін

       О.М. Таварткіладзе