Ухвала
24 травня 2021 року
м. Київ
справа № 932/868/21
провадження № 61-7515ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Коломієць Г. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання, заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 до подання позовної заяви звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що він має намір звернутися до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») про захист своїх майнових прав на володіння та користування нерухомим майном. 
Заяву обґрунтовано тим, що він є приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу та здійснює свою нотаріальну діяльність 
в орендованій квартирі АДРЕСА_1 . 
У цій же квартирі він і мешкає. Договір оренди він уклав з ОСОБА_3 31 грудня 2003 року. Після того, як ОСОБА_3 продала квартиру 
ОСОБА_2 , орендні правовідносини продовжилися, оскільки новий власник не заперечував проти оренди квартири. Строк оренди квартири складає 10 років та постійно продовжується сторонами. Строк оренди квартири спливає 01 квітня 2025 року.
Зазначав, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право власності на квартиру, у зв`язку із чим його почали турбувати представники цього товариства та вимагати звільнити офіс. 
Водночас, рішення державного реєстратора Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Колтунової О. Л. 
від 09 грудня 2019 року, на підставі якого за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зареєстровано право власності на нерухоме майно, скасовано, проте 
ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не визнає його права оренди квартири, а тому ним можуть вчинятися дії з примусового позбавлення його права володіння та користування орендованою квартирою.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року, відмовлено у задоволенні заяви 
ОСОБА_1  про забезпечення позову до його подання.
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду 
із касаційною скаргою на ухвалу Бабушкінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 29 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 травня 2021 року справу призначено судді-доповідачеві Луспенику Д. Д., судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І.,    Коломієць Г. В. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 352 ЦПК України визначено, що ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду 
у випадках, передбачених статтею 353 цього кодексу.
За змістом пункту 4 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови 
в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови 
у забезпеченні позову.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані 
у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Тобто, за змістом статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, вбачається, що ухвали суду першої інстанції про відмову 
у забезпеченні позову після їх перегляду в апеляційному порядку не можуть бути предметом касаційного оскарження.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року 
у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зроблено правовий висновок про те, що неможливим є касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін, ухвали апеляційного суду, згідно з якою він відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, а також постанови апеляційного суду, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено 
у задоволенні відповідної заяви.
Обмеження права на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду про відмову у забезпеченні позову, постанови апеляційного суду, згідно з якою відмовлено у забезпеченні позову за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову чи залишено без змін ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, не шкодить суті права особи, зацікавленої у забезпеченні позову, оскільки вона може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду першої інстанції за наявності для цього підстав.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи наведене, оскільки ухвала Бабушкінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 29 січня 2021 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року не підлягають оскарженню 
в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
При цьому, вказівка у резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване судове рішення не підлягає перегляду в касаційному порядку згідно вимог ЦПК України.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду 
м. Дніпропетровська від 29 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2021 року за заявою ОСОБА_1  про забезпечення позову до його подання, заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                         Д. Д. Луспеник
 
                                                                                                               Б.І. Гулько
 
                                                                                                                Г. В. Коломієць