Постанова
Іменем України
 
07 червня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 731/103/18
провадження № 61-15218св19
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А.А., Ткачука О. С.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державна казначейська служба України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 липня 2019 року у складі колегії суддів: Вінгаль В. М., Губар В. С., Кузюри Л. В.,

 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди в зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності з Державного казначейства України 2 931 862 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 травня 2013 року прокурором Чернігівської області його було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та безпідставно, по збігу майже 5 років після ДТП, ухвалою слідчого судді Варвинського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2013 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 22 880 грн.
27 березня 2008 року прокурором Варвинського району порушено кримінальну справу за фактом ДТП, що спричинила смерть потерпілого за частиною 2 статті 286 КК України, яка постановою Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2008 року в частині порушення кримінальної справи за фактом ДТП, що спричинила смерть потерпілого, за частиною 2 статті 286 КК України була скасована. Постанова суду набрала законної сили.
Позивач зазначав, що в травні 2011 року його було викликано до прокурора Варвинського району з приводу скарги адвоката Рябоконя І. М., де ним були надані письмові пояснення на скаргу, а також він отримав застереження від прокурора щодо його професійної діяльності, як адвоката та депутата Варвинської районної ради, у зв`язку з чим він змушений був звернутися зі скаргою до Чернігівської обласної прокуратури щодо незаконного переслідування в зв`язку з адвокатською та депутатською діяльністю.
Без порушення кримінальної справи, 11 червня 2011 року прокурор Варвинського району призначив автотехнічну експертизу, висновок якої від 22 червня 2011 року не дав відповіді на поставлені питання щодо наявності технічної можливості уникнення зіткнення шляхом екстреного гальмування та наявності порушення правил дорожнього руху. У зв`язку з чим прокурор повторно, без порушення кримінальної справи, призначив 09 вересня 2011 року автотехнічну експертизу, на вирішення якої поставив аналогічні питання, але проведення експертизи доручив іншій експертній установі, яка не встановила причинно-наслідкового зв`язку між порушеннями ПДР та ДТП.
17 січня 2012 року спеціаліст ОСОБА_2 , який 22 червня 2011 року вже давав висновок експерта, на незаконну вимогу слідчого Котеленець Ю. М. від 16 грудня 2011 року, спростував свої попередні твердження та вказав на невідповідність дій ОСОБА_1 вимогам п.п.12.1, 14.2 «в» Правил дорожнього руху.
Постановою слідчого від 17 липня 2012 року у даній справі призначена чергова судова автотехнічна експертиза по дослідженню обставин та механізмів ДТП, виконання якої доручено експертам-автотехнікам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, а для проведення такої експертизи були надані штучно створені докази - ксерокопії протоколів огляду транспортного засобу, огляду місця події та схеми до протоколу місця ДТП, а також дані, отримані під час відтворення за участю водія автомобіля «Шкода Октавія».
03 червня 2013 року відносно ОСОБА_1 було складено та затверджено прокурором прокуратури Варвинського району Рубаном О. Б. обвинувальний акт щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.
Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 січня 2014 року ОСОБА_1 було виправдано за частиною 2 статті 286 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2014 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 січня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасовано, призначено новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суддів.
Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2015 року ОСОБА_1 було виправдано за частиною 2 статті 286 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.
За викладених обставин, позивач зазначав, що були порушені його конституційні права та свободи незаконними діями органів досудового розслідування, фактично йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації, було порушено його життєвий уклад. Через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності ним було перенесено глибокі душевні хвилювання внаслідок чого він був позбавлений можливості деякий час реалізовувати своє право на зайняття юридичною діяльністю, було порушено його право на ділову репутацію. Знизився авторитет в суспільстві, оскільки він був депутатом Варвинської районної ради. Змушений був тривалий час приймати заспокійливі лікарські засоби. По відношенню до членів своєї родини позивач став дратівливим. Тривале кримінальне переслідування змусило його вживати додаткових зусиль для відновлення нормальних стосунків з оточуючими, для матеріального забезпечення сім'ї, загострилося почуття тривоги та неможливості досягти справедливості.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено на користь ОСОБА_1 600 000 грн на відшкодування моральної шкоди в зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок держави. 
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що перебування позивача під слідством і судом, безумовно негативно вплинуло на його почуття та душевний стан і завдало йому душевних страждань, а інші слідчі дії безумовно також завдали йому моральних страждань, погіршились його стосунки з оточуючими людьми.
Внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, упередженого ставлення до нього працівників правоохоронних органів під час досудового слідства, останньому спричинено значної моральної шкоди і це повністю знайшло підтвердження в судовому засіданні.
В результаті неправомірних дій правоохоронних органів, які виразились в незаконному притягненні позивача до кримінальної відповідальності за діяння, яке неможливо довести внаслідок недостатніх доказів для доведеності винуватості особи у суді та вичерпанням можливостей їх отримати і як наслідок тривалому відриві позивача від звичного способу життя, руйнації життєвих планів та соціальних зв`язків, приниженні його честі, гідності та ділової репутації, він впродовж тривалого часу був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, переносив дискомфортні умови існування, був вимушений пристосовуватись до несприятливих обставин. Його нормальні життєві зв`язки були порушені, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Саме тому, з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, виходячи з вимог закону та засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, що моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню в розмірі 600 000 грн.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Державна казначейська служба України подала до суду апеляційну скаргу у якій просила скасувати рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2019 року та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив змінити рішення Срібнянського районного суду від 21 лютого 2019 року в частині розміру відшкодування моральної шкоди, а саме стягнути з Державного казначейства України відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 931 862,50 грн за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, стягнути на його користь всі понесені судові витрати.
В поданій до суду апеляційній скарзі перший заступник прокурора Чернігівської області просив скасувати рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі, а судові витрати, пов`язані з оскарженням рішення покласти на ОСОБА_1 , стягнувши їх на користь прокуратури Чернігівської області.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 22 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційні скарги Державної казначейської служби України, першого заступника прокурора Чернігівської області задоволено частково.
Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2019 року змінити, зменшивши розмір морального відшкодування, стягнутого на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, з 600 000 грн до 93 017,52 грн.
Ухвалено компенсувати Державній казначейській службі України 7 605 грн судового збору за апеляційний розгляд справи за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Ухвалено компенсувати прокуратурі Чернігівської області 7 605 грн за апеляційний розгляд справи за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зобов`язано Управління казначейства у м. Чернігові повернути прокуратурі Чернігівської області сплачений судовий збір у сумі 2 250 грн, згідно платіжного доручення № 737 від 02 квітня 2019 року.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
В обґрунтування своєї постанови суд апеляційної інстанції вказав, що враховуючи обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача під слідством і судом, з урахуванням засад розумності та справедливості, позивачеві слід відшкодувати завдану йому моральну шкоду у розмірі 93 017,52 грн, який визначено, виходячи з мінімального розміру заробітної плати, визначеної законодавством на момент відшкодування (4 173 грн), за кожен місяць перебування під слідством чи судом, тобто за період з 16 травня 2013 року по 24 березня 2015 року, що складає 22 місяці 9 днів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на судове рішення суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказане судове рішення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та витребувано цивільну справу з Срібнянського районного суду Чернігівської області.
04 вересня 2019 року до Верховного Суду надійшла витребовувана справа.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Доводи особи, які подала касаційну скаргу 
В обґрунтування касаційної скарги  ОСОБА_1 зазначав, щосуд першої інстанції прийняв до уваги висновок судово-психологічної експертизи, який було проведено згідно ухвали Варвинського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2018 року, оцінив його разом з іншими доказами за правилами встановленими статтею 89 ЦПК України, та виходячи з вимог закону та засад розумності, виваженості та справедливості прийшов до висновку, що моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню в розмірі 600 000 грн.
Доказів же на спростування визначеного експертом розміру морального відшкодування за встановлених обставин справи стороною відповідача надано не було.
Апеляційний суд в описовій і мотивувальній частині своєї постанови взагалі не зазначив про вищевказану експертизу, не дослідив її під час розгляду справи в апеляційній інстанції разом з іншими доказами, і не надав їй оцінки. Тим самим безпідставно, без будь-якої мотивації фактично відхилив експертний висновок та змінив рішення суду першої інстанції, чим порушив вимоги статті 110 ЦПК України, пункту 2 частини 4 статті 265 ЦПК України та вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».
У постанові Чернігівський апеляційний суд лише зазначив, що оскільки результати висновку експерта не були покладені в основу постанови, то відповідно, судові витрати пов'язані з проведенням експертизи у сумі 16 000 грн не відшкодовуються.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу прокуратура Чернігівської області вказує, що позивачем не наведено конкретних і суттєвих обставин, в чому саме виражається завдана моральна шкода, та не надано належних і допустимих доказів у розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, які полягали б у фізичному або душевному болю, погіршенні здібностей позивача або позбавлення його можливості їх реалізації, та не доведено зв`язок вказаних факторів з можливими неправомірними діями відповідача, наявності інших складових, які підлягають доказуванню в суді, а також обґрунтованого їх розміру.
В касаційній скарзі лише зазначено загальні фрази про те, що у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності у нього знизилась довіра до людей та держави, він поніс значні фінансові витрати, принижувався його авторитет, зіпсовано репутацію.
Суд апеляційної інстанції встановивши, що за результатом обвинувачення ОСОБА_1 було визнано невинуватим та постановлено виправдувальний вирок за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статтею 286 КК України, погодився з судом першої інстанції, що зазначене є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди.
Проте, враховуючи обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача під слідством і судом, з урахуванням засад розумності та справедливості, за кожен день перебування під слідством та судом, тобто з 16 травня 2013 року до 24 березня 2015 року (22 місяці 9 днів), виходячи з мінімального розміру заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування 4 173 грн, визначив достатню до відшкодування моральну шкоду в сумі 93 017,52 грн.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Судом встановлено, що 17 березня 2008 року постановою Варвинського ВДАІ відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно  ОСОБА_1 , яка постановою прокурора Варвинського району Чернігівської області від 27 березня 2008 року була скасована, порушено кримінальну справу за фактом ДТП, що спричинила смерть потерпілого за частиною 2 статті 286 КК України (т. 1 а. с.1 - 2, 3 справи № 731/103/13-к).
Постанова прокурора Варвинського району Чернігівської області від 27 березня 2008 року була неодноразовим предметом оскарження у Варвинському районному суді Чернігівської області.
Остаточною постановою Варвинського районного суду від 07 липня 2008 року, яка набрала законної сили, постанову прокурора Варвинського району Чернігівської області від 27 березня 2008 року скасовано в частині порушення кримінальної справи за фактом ДТП, що спричинила смерть потерпілого за частиною 2 статті 286 КК України (т. 1 а. с. 19 - 20 справи № 731/103/13-к).
22 липня 2008 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області закрито апеляційне провадження за апеляцією прокурора Варвинського району на постанову Варвинського районного суду від 29 травня 2008 року та скаржника  ОСОБА_1 на постанову Варвинського районного суду від 07 липня 2008 року (т. 1 а. с. 21 справи № 731/103/13-к).
16 травня 2013 року прокуратурою Чернігівської області було складено повідомлення про те, що  ОСОБА_1 підозрюється у порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_3 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.
17 травня 2013 року  ОСОБА_1 був повідомлений про підозру (т. 2 а. с.100 - 101 справи № 731/103/13-к).
01 червня 2013 року ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області задоволено клопотання т.в.о. слідчого СВ Варвинського РВ УМВС Котеленець Ю. М. про застосування відносно підозрюваного  ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді застави та визначено підозрюваному ОСОБА_1 розмір застави у сумі 22 880 грн (т. 2 а. с.114                                               справи № 731/103/13-к).
03 червня 2013 року відносно  ОСОБА_1 складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні по факту порушення Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинило смерть потерпілого, тобто злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України за № 12012260100000012 від 27 листопада 2012 року (т. 3 а. с. 2 - 3 справи № 731/103/13-к).
15 січня 2015 року вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року,  ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 286 КК України та виправдано, за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України (т. 5 а. с. 138 - 145, 180 - 186 справи № 731/103/13-к).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).
Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;
3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю»та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).
Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).
Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.
Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.
Шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягає відшкодуванню шляхом її стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.
Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 4 173 гривні.
У справі, яка переглядається судами установлено, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2015 року, який залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року.
Визначаючи розмір морального відшкодування, суд апеляційної інстанції врахував обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу - з 16 травня 2013 року до 24 березня 2015 року, що загалом складає 22 місяці 9 днів, під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 93 017,52 грн, яка визначена з урахуванням конкретних обставин справи.
Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом суд визначив у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, тобто на момент розгляду справи, що узгоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).
Аргументи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги експертного висновку є безпідставними, оскільки з постанови вбачається, що судом була надана оцінка вказаному доказу.
Крім того, суд апеляційної інстанції правомірно відмовив у відшкодуванні позивачу понесених витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, у сумі 16 000 грн, оскільки така експертиза була проведена на замовлення позивача та результати висновку експерта від 23 жовтня 2018 року № СЕ-1206-4-1013.18 не були покладені в основу постанови.
Таким чином, суд апеляційної інстанції визначив і встановив правильний період перебування позивача під слідством і судом, за який позивач має право на відшкодування моральної шкоди, визначив розмір відшкодування такої шкоди у межах заявленої позивачем суми та не вийшов за межі позовних вимог.
Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Є. В. Петров
 
                                                                                                          А. А. Калараш
 
                                                                                                          О. С. Ткачук