П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7453/20	

Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
Місце та час укладення судового рішення « 15:56», м. Одеса
                                                                                                             Повний текст судового рішення складений 14.09.2020р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, - 

В С Т А Н О В И В:

03.08.2020р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про визнання протиправними дій по примусовому стягненню належного їй нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання утриматись від примусового стягнення належного їй нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії відповідача по примусовому стягненню  об`єкта нерухомості, що належить позивачу на праві приватної власності, протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є протиправними, оскільки таке майно не може бути примусово звернено до стягнення без згоди власника. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2020р. позов задоволено частково; зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. утриматись від примусового звернення стягнення (відчуження без згоди власника) на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції, при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апелянт зазначає, що відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно боржника та здійснення його опису відповідають вимогам чинного законодавства. При цьому,  жодних дій щодо відчуження арештованого майна не здійснено.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 10.01.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №11106781000, згідно умов якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 35000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту  176750грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього договору. /а.с.6-12/
Того ж дня, між АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, згідно умов якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно – житлове приміщення, зазначене в п.1.4. цього договору. За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки складає 491786грн.
Пунктом 1.2 вищезазначеного договору передбачено, що іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту №11106781000 від 10.01.2007р.
Згідно п.1.4 вищезазначеного договору предметом іпотеки є трьохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56кв.м. /а.с.13-14/
08.12.2011р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитом, згідно умов якого ПАТ «Дельта Банк»                                  стало правонаступником прав та обов`язків кредитора за вищезазначеним кредитним договором. 
24.07.2013р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1786, про звернення стягнення на нерухоме майно трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одеса, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце роботи:                             ПП «Брюст». /а.с.17-18/
13.06.2019р. між ПАТ «Дельта Банк» (продавець) та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (покупець) укладено договір про відступлення прав вимоги №1514/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.B., зареєстрований у реєстрі під №1126, відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-04-05-000011-b від 16.05.2019р., за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавці) та/або поручителів, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку визначених цим договором.
10.04.2020р. ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» подало приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Парфьонову Г.В. заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №1786 від 24.07.2013р. /а.с.23-24/
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В.  від 10.04.2020р. ВП №61802857 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №1786 від 24.07.2013р. /а.с.25, 26/
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В.  від 10.04.2020р. ВП №61802857 накладено арешт на майно, що належить боржнику: трикімнатна квартира АДРЕСА_4 . /а.с.31, 32/
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В.  від 30.06.2020р. ВП №61802857 здійснено опис та накладено арешт на нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 . /а.с.27-30/
Не погоджуючись з діями приватного виконавця щодо примусового стягнення нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позивач звернулася до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у самостійному порядку, визначає  Закон України «Про виконавче провадження».
Примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених  Законом України «Про виконавче провадження»  випадках - на приватних виконавців.
Згідно зі  ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»  від 02.06.2016р.                      №1404-VIII   (надалі - Закон України №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1  ст.5 Закону України №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 2  ст.13 Закону України №1404-VIII  передбачено, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого  ч.7  ст.26 цього Закону.
Згідно ч.1  ст.18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим  Законом  заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів п.1 ч.2  ст.18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України №1404-VIII у разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному  ст.56  цього Закон
Згідно з ч.1  ст.48 Закону України №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Відповідно до ч.ч.3, 4  ст.50 Закону України №1404-VIII у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому  законом  порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.           Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
Відповідно до ч.1  ст.56 Закону України №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Згідно з абз.1-3 ч.2  ст.56 Закону України №1404-VIII, арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна, відповідно винесення такої постанови є обов`язком приватного виконавця.
Таким чином, Закон України №1404-VIII надає державному/приватному виконавцю повноваження щодо звернення стягнення на майно боржника, яке полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. При цьому, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Так, постановами приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В.  від 10.04.2020р. ВП №61802857 накладено арешт на майно, що належить боржнику: трикімнатна квартира АДРЕСА_4 , від 30.06.2020р. ВП №61802857 здійснено опис та накладено арешт на нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 . /а.с.28-32/
При цьому,    ч.7  ст.51 Закону України №1404  встановлено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень    Закону України    «Про іпотеку».
Водночас, згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених    ст.12    цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Підпунктом 1 п.1  Закону України  «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)  встановлено, що протягом дії цього  Закону  не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із  ст.4 Закону України «Про заставу»  та/або предметом іпотеки згідно із  ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Відповідно до іпотечного договору №1786 від 10.01.2007р., нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , - є предметом іпотеки, яким забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №11106781000 від 10.01.2007р. та за договором про надання споживчого кредиту №11106781000/2 від 10.01.2007р. /а.с.13-14/
Тобто, таке нерухоме майно виступає як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.
          Відповідно до відомостей №П1-70297-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 17.04.2020 р., у кв. АДРЕСА_4 , зареєстровані такі особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 /а.с.40/
          Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, площа вищезазначеної квартири становить 56кв.м. /а.с.41-45/
          Таким чином, на вищезазначене нерухоме майно протягом дії  Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника).
          У постанові від 10.04.2019р. у справі №726/1538/16-ц Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зазначила, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений  Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Крім того, згідно з п.4  Закону України №1304-VII  протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний  Закон  є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього  Закону  на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії  Закону  не підлягає виконанню».
Разом з тим, належність квартири позивача за адресою: АДРЕСА_1 , до нерухомого майна, на яке поширюється заборона примусового стягнення відповідно до  Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», жодним чином не впливає на обов`язок приватного виконавця щодо проведення виконавчих дій, визначених  Законом України «Про виконавче провадження».
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. утриматись від примусового звернення стягнення (відчуження без згоди власника) на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
          На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін.
          Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.