П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/2529/20	
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Стас Л.В.
суддів: Шевчук О.А., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса)  про визнання протиправними та скасування постанов 

ВСТАНОВИВ: 

         ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі – відповідач, Інгульський ВДВС), в якому просила визнати протиправними (неправомірними) та скасувати: постанову про виправлення помилки у процесуальному документі від 18.11.2019 року ВП № 58849556 та постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2020 року ВП № 61098991.
      В обґрунтування позовних вимог зазначила, що Закон України “Про виконавче провадження” передбачає виправлення лише арифметичних чи граматичних помилок. В свою чергу, внесення змін відповідно до оскаржуваної постанови в частині заміни суми виконавчого збору з 21739,86 грн. на 2719,86 дол. США не є арифметичною помилкою. Крім того, внесення змін відбулось після фактичного стягнення виконавчого збору та здійснено у більшій сумі, ніж передбачено постановами про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

      Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року – позов задоволено. 
      Визнано протиправною та скасовано постанову про виправлення помилки у процесуальному документі від 18.11.2019 року ВП № 58849556.
      Визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2020 року ВП № 61098991.
      Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Шевченка, 42/18, м. Миколаїв, 54025, код ЄДРПОУ 34993225) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 коп.).
    Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року – визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено позивачці пропущений строк на оскарження постанов державного виконавця. 

     В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права,  просить рішення суду від 30 жовтня 2020 року – скасувати, прийняту нову постанову про відмову в задоволенні позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що вносячи виправлення до постанови про стягнення виконавчого збору та в подальшому - постанови про відкриття провадження, діяв на підставі та у межах чинного законодавства. Крім того, апелянт наполягав на необґрунтованості визнання судом поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлення позивачу пропущеного строку. 

     Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. 
   Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи,  перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що  апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню  з таких мотивів. 
    Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Інгульському ВДВС перебувало виконавче провадження № 58849556 з примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2013 року по справі  № 2/489/2584 щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить Нетилько (прізвище позивача до укладання шлюбу з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства “Райффайзен банк Аваль” в особі Миколаївської обласної дирекції в рахунок погашення заборгованості в сумі 27198,63 дол. США, що еквівалентно 217398,65 грн., шляхом продажу квартири на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
     Виконавче провадження відкрито постановою головного державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Сусловою М.В. від 10.04.2019 року ВП № 58849556.

     Постановою головного державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Сусловою М.В. про стягнення виконавчого збору від 10.04.2019 року ВП 58849556, постановлено стягнути з боржника 21739,86 грн.

     18.11.2019 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Сусловою М.В. винесено постанову про виправлення помилки у виконавчому документі у ВП № 58849556, якою постановлено внести виправлення до документу “Постанова про стягнення виконавчого збору” від 18.11.2019 року: вказати вірно суму виконавчого збору замість “ 21739,86 грн.” зазначити “ 2719,86 дол. США”.

      Постановою головного державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Сусловою М.В. від 28.01.2020 виконавче провадження № 58849556 було закінчено.

     В подальшому, 29.01.2020 року, постановою головного державного виконавця Інгульського ВДВС Кюкало Ю.М., на підставі постанови від 10.04.2019 року у ВП № 58849556, відкрито виконавче провадження № 61098991, якою постановлено стягнути з боржника (позивача по справі) виконавчий збір у сумі 1 323,41 дол. США.

     Не погоджуючись з рішеннями Інгульського ВДВС про виправлення помилки у виконавчому документі у ВП № 58849556 та про відкриття виконавчого провадження № 61098991, позивач звернулась до суду з даним позовом.
    Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем не доведено обґрунтованості та законності внесення виправлень до постанови про стягнення виконавчого збору від 10.04.2019 року у ВП № 58849556. За таких обставин, постанова про виправлення помилки у процесуальному документі від 18.11.2019 року у ВП № 58849556 підлягає скасуванню, а відтак, також підлягає скасуванню і постанова у ВП № 61098991 про стягнення виконавчого збору у вказаному розмірі. Крім того, судом визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом. 
     Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав. 
     Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, предметом судового оскарження в цій справі є постанови державного виконавця від 10.04.2019 року у ВП № 58849556 та від 29.01.2020 року у ВП № 61098991. 
    Так, відповідно до частини першої  статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
     Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2  ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
     Позовну заяву може бути подано до суду  у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
     Отже, з викладених правових норм вбачається, що перебіг процесуального строку звернення особи до суду з адміністративним позовом в порядку  статті 287 КАС України  починається з дня вручення позивачу оскаржуваного рішення (постанови) та становить 10 днів.
     При цьому,  КАС України  регламентовано повноваження суду поновити особі строк звернення до суду з адміністративним позовом за наявності поважних причин його пропуску.
     Слід наголосити на тому, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
    Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
    При визначенні початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та, відповідно, вирішенні питання про дотримання, чи порушення позивачем цього строку, суду, насамперед, слід з`ясувати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
    Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
     За загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду, починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
     Питання поважності причин пропуску  строку звернення до суду  є оціночним і залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
    Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась  з  адміністративним  позовом,  пов`язані  з  дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
     Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. 
     Водночас, обов`язок доведення обставин,  з  якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків  звернення до суду,  покладається на особу, яка звернулась  до суду.
  Разом  з  тим, матеріали справи не містять доказів про поважність причин пропуску  строку  на  звернення з  даним  позовом.
     Позивачем не наведено жодних обґрунтованих пояснень неможливості своєчасно подати позовну заяву, не зазначено обставин, які пов`язані  з  дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного  звернення до суду.
    Встановлення процесуальних строків законом передбачено  з  метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися  до  виконання своїх обов`язків. Ці  строки  обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся  до суду  за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
     При цьому, законодавець визнав строк в десять днів достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа визначилась, чи реалізуватиме своє право на звернення до суду. 
      Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом цього спору є рішення державного виконавця, тобто ця справа належить до категорії термінових і особливості звернення з таким позовом та прийняття його до розгляду судом визначаються  ст. 287 КАС України, якою регламентовано скорочений десятиденний процесуальний строк на судове оскарження.
     Разом з тим, колегія суддів установила, що предметом спору в цій справі є постанови державного виконавця від 18.11.2019 р. та від 29.01.2020 р.
    До суду з позовом у цій справі позивач звернувся 30 червня 2020 року.
    Доказів отримання позивачем копій оскаржуваних ним постанов державного виконавця в матеріалах справи не міститься.
     Водночас, обґрунтовуючи поважність причин пропуску десятиденного строку звернення до суду з цим позовом, позивач стверджував, що він дізнався про порушення його прав та інтересів  23.06.2020 року з матеріалів справи № 400/896/20 за  позовом ОСОБА_1 до Інгульського ВДВС про визнання протиправними та скасування постанов від 10.04.2019 року у ВП № 58849556 та від 29.01.2020 р. у ВП № 61098991. 
    Відповідні обставини судом першої інстанції не перевірялися.
    Водночас, в позовній заяві, позивач стверджує, що також не оспорює відповідач, що 12 лютого 2020 року представник боржника Гитиря М.М. ознайомилася з матеріалами виконавчих проваджень № 58849556 та № 61098991. Згідно матеріалів справи, в матеріалах ВП № 61098991, наявні як постанова про виправлення описки № 58849556 від 18.11.2019 р. так і постанова про відкриття виконавчого провадження № 61098991 від 29.01.2020р. 
    Крім того, апеляційним судом встановлено, що предметом оскарження у справі № 400/896/20, на яку посилається позивач, були постанови державного виконавця у цих самих виконавчих провадженнях № 58849556 та 61098991, які також містять, в тому числі,  і оскаржувані постанови, що дає підстави для висновку колегії суддів щодо обізнаності позивача про порушення її прав вже на час подання позову у лютому 2020 року, а не при ознайомленні з матеріалами судової справи № 400/896/20 23 червня 2020р., як стверджує позивач.    
    Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 р. позов ОСОБА_1 до Інгульського ВДВС про визнання протиправними та скасування постанов від 10.04.2019 року у ВП № 58849556 та від 29.01.2020 р. у ВП № 61098991у справі № 400/896/20 залишено без розгляду за заявою представника позивача. 
    Дані обставини свідчать про те, що після ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень (12.02.2020р.) та не погодившись з ними, представник позивача вже реалізував її право на судове оскарження зазначених постанов державного виконавця. 
     Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи  судом.
     Практика Європейського  суду з  прав людини також свідчить про те, що право на  звернення до суду  не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на  звернення до суду  за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
     Як зазначено у Рішенні Європейського  Суду з  прав людини у справі "Креуз проти Польщі" 19 червня 2001 року (Kreuz v. Poland) (заява N 28249/95), "Право на  суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ  до суду  за самою своєю природою потребує регулювання  з  боку держави.
     Гарантуючи сторонам право доступу  до суду  для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.
    В питаннях, пов`язаних із застосуванням строків давності, Європейський  суд з  прав людини висловив свою позицію, зокрема, в справі "Олександр Волков проти України" (Заява N 21722/11 остаточне рішення від 27 травня 2013 року, §137), вказавши, що "…  строки  давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними ...  Строки  давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень."
    Таким чином право особи на  звернення до суду  не є необмеженим.
     З  урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується  з  висновком  суду  першої інстанції про те, що наведені позивачем причини пропуску  строку звернення до суду   є поважними.
      Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. 
     Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 319 КАС України).  
Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення, суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 319, 321, 325 КАС України, суд,  – 
ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) – задовольнити частково. 

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов – скасувати. 

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 – залишити без розгляду. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 08.04.2021р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шевчук О.А.    Шеметенко Л.П.