Головуючий суду 1 інстанції - Ткач О.Вю. 
Доповідач -Коновалова В.А.

Справа № 431/3126/19
Провадження № 22-ц/810/364/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

  ПОСТАНОВА
                                                     Іменем України 
14 червня 2021 року                                                                                   м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Гаврилюка В.К., Луганської В.М., 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 03 березня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Ткач О.В. в м. Старобільськ Луганської області,
за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 05 травня 2011 року на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5500 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на час нарахування та викладені на банківському сайті.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанк» разом з Умовами та правилами і тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем кредитний договір, що підтверджується підписом останньої в заяві.
В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 10 травня 2019 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 123135,77 грн, яка складається з: 6375,22 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита, 106920,75 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 3500 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн - штраф (фіксована частина), 5839,80 грн - штраф (процентна складова).
Позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 05 травня 2011 року в розмірі 8531,22 грн, яка складається із: 6375,22 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2156 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 03 березня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі.
Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 05 травня 2011 року у розмірі 8531,22 грн та 2156,00 грн. 
Суд обґрунтував рішення тим, що з виписки за договором по картці № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 вбачається, що останнє користування карткою № НОМЕР_2 (виданої 23 жовтня 2013 року) відбулося 09 червня 2016 року у вигляді поповнення картки користувачем на суму 400 грн. При цьому, станом на 09 червня 2016 року заборгованість по платежам складала 9 108,36 грн з боку користувача ОСОБА_1 . 
Тому, суд першої інстанції вважав, що позиція відповідача щодо втрати картки й припинення користування нею у 2014 році безпідставна, адже 09 червня 2016 року було не зняття коштів з рахунку, а поповнення на суму 400 грн, що унеможливлює виконання таких дій сторонньою особою.
Також, суд першої інстанції зазначив, що користування відповідачкою картками № НОМЕР_1 (виданої 05 травня 2011 року, терміном дії до лютого 2015 року) та № НОМЕР_2 (виданої 23 жовтня 2013 року, терміном дії до жовтня 2017 року) підтверджено випискою по рахунку, згідно якої, ОСОБА_1 здійснювала зняття коштів на купівлю у супермаркетах, магазинах, сплачувала телекомунікаційні послуги до 09 червня 2016 року. При цьому, відповідачка була обізнана про збільшення й зменшення кредитного ліміту, останнє збільшення якого відбулося з 23 жовтня 2013 року до 19 червня 2016 року, оскільки при наявності заборгованості бачила можливість розрахунків й наявність на картці грошових коштів. 
З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконує, істотно їх порушує, до погашення заборгованості заходів не вживав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить рішення Старобільського районного суду Луганської області від 03 березня 2021 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим,що суд першої інстанції обґрунтовуючи рішення послався на письмовий доказ – довідку про умови кредитування, але не взяв до уваги те, що підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить відомостей про номер банківського рахунку, розміру наданих у кредит грошових коштів, терміну кредитування, порядку виконання зобов`язань. Вказана довідка не значиться в переліку документів, вказаних у заяві б/н від 05 травня 2011 року, отже сторони не вважали її частиною договору. Тому відсутні підстави вважати, що при підписанні заяви б/н від 05 травня 2011 року з відповідачем, АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. 
Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не перевірено обґрунтування розрахунку заборгованості. 

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 12 травня 2021 року Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву на апеляційну скаргу та пояснень не надходило.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» отримало 20 травня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2 а.с. 35).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримала 18 травня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2 а.с. 32).
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 8531,22 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 * 100 = 192100 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконує, істотно їх порушує, до погашення заборгованості заходів не вживає, що є підставою для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. 
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із матеріалів справи вбачається та ніким не оспорюється, що 29 березня 2011 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено, що 05 травня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій зазначено, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.
05 травня 2011 року ОСОБА_1  підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій містяться тарифи банку (базова відсоткова ставка в місяць, пільговий період нарахування відсотків, обов`язковий щомісячний платіж; терміни внесення щомісячних платежів, розмір штрафів, пені).
Таким чином,05 травня 2011 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», яке змінило найменування на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1  у встановленій законом письмовій формі укладено договір б/н, відповідно до умов якого сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок та строк повернення коштів, розмір пені, штрафу. Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.
З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання карток неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, поповнення мобільного телефону, придбання товарів, так й частково погашав заборгованість по кредиту.
Судом першої інстанції встановлено, що останнє користування карткою № НОМЕР_2 , яка видана 23 жовтня 2013 року, відбулося 09 червня 2016 року шляхом поповнення картки користувачем на 400 грн. 
Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на втрату картки й припинення користування нею у 2014 році, оскільки 09 червня 2016 року було здійснено поповнення картки, що унеможливлює виконання таких дій сторонньою особою.
Позивачем до уточненої позовної заяви додано деталізований розрахунок заборгованості по договору, яка утворилась за відповідачем у розмірі 8531,22 грн, яка складається із: 6375,22 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2156 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.
Указаний розмір заборгованості за тілом кредиту не спростований відповідачем. 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач, отримавши кредитні кошти, порушує умови договору, до погашення заборгованості за тілом кредиту заходів не вживає, що є підставою для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 6375,22 грн.
Не заслуговує на увагу довід апеляційної  скарги про те, щосудом першої інстанції не перевірено обґрунтування розрахунку заборгованості з огляду на таке.
Звертаючись до суду із заявою про уточнення позовних вимог до відповідача, банк посилається на наявність у останнього заборгованості за тілом кредиту в сумі 6375,22 грн, та на підтвердження цього надає розрахунок, в якому відображено суму отриманих коштів, дату та суму погашення тіла кредиту, прострочених на нарахованих відсотків, банківську виписку з рахунка відповідача. 
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, надані банком розрахунок заборгованості та виписки за картковими рахунками позичальника, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку, який  відповідає умовам укладеного сторонами договору від 05 травня 2011 року та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.
Відповідачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні з апеляційною скаргою не зазначено в чому неправильність розрахунку наданого позивачем, та не надано належних, достатніх та допустимих доказів факту виконання умов договору, а саме сплати суми заборгованості за тілом кредиту.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, так і суми 2156 грн, суд першої інстанції у порушення ч. 4 статті 265 ЦПК України, згідно якої рішення суду складається, у тому числі з мотивувальної частини із зазначенням: фактичних обставини, встановлених судом, та змісту спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; доказів, відхилених судом, та мотивів їх відхилення; мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Проте, суд першої інстанції не встановив фактичних обставин щодо вимоги  позивача про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, не дослідив докази, не надав належної правової оцінки як доказам у справі, так і доводам сторін. В резолютивній частині рішення суд першої інстанції двічі стягнув заборгованість за відсотками в сумі 2156 грн.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Під час розгляду справи в суді першої інстанції банком в уточненій позовній заяві заявлені вимоги про стягнення з відповідача відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, проте відсутнє належне обґрунтування вказаної вимоги. 
Роздруківка із сайту позивача Умов та правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Анкета-заява про приєднання до Умов та правил банківських послуг в ПриватБанку та довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які містяться в матеріалах даної справи та підписані відповідачем, не містить умов, підстав та розміру нарахування відсотків на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України
Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05 травня 2011 року, наданого банком до уточненої позовної заяви, вбачається, що станом на 06 листопада 2020 року відсотки на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 2156 грн нараховані банком, виходячи із процентної ставки 86,4 % річних.
Отже банком не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин які б свідчили про погодження сторонами умов договору про розмір та порядок нарахування відсотків на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, як і не надано доказів на підтвердження обставин, того, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг, в яких містять умови щодо нарахування відсотків на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, 
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, оскільки умови договору про нарахування відсотків на прострочений кредит за ставкою 86,4 % згідно ст. 625 ЦК України, не були погоджені відповідачем, тому не є частиною кредитного договору та відсутні підстави для їх нарахування та стягнення з відповідача.
Проте, суд першої інстанції не врахував, що Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку не містять підпису  ОСОБА_1 , а Анкета-заява про приєднання до Умов та правил банківських послуг в ПриватБанку та довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем  не містять умов, підстав та розміру нарахування відсотків на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, отже, позивач не довів, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, тарифи, погодився на приєднання до цих Умов та Правил, ознайомившись з ними. 
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції без дотриманням вимог положень ЦПК України дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 2156 грн.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України відмовити за необґрунтованістю.

Щодо судових витрат
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1921 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 14 травня 2019 року (а.с.1). 
Оскільки уточненні позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, то з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1435,53 грн.
При зверненні з апеляційною скаргою сплаті підлягав судовий збір у розмірі 2881,50 грн.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 12 травня 2021 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 03 березня 2021 року до ухвалення судового рішення у справі.
Колегія суддів зауважує, що оскільки відповідачу відстрочено сплату судового збору, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, то в дохід держави слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги з ОСОБА_1 у розмірі 2153,30 грн, а з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у розмірі 728,20 грн.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 03 березня 2021 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України відмовити за необґрунтованістю, у зв`язку з чим, зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 травня 2011 року з 8531 грн до 6375,22 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1  на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір в сумі 1435,53 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1  на користь держави судовий збір в сумі 2153,30 грн.
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПО 14360570) на користь держави судовий збір в сумі 728,20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 14 червня 2021 року.
Головуючий                                                                                      В.А. Коновалова
Судді В.К. Гаврилюк

В.М. Луганська