ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року	Львів	Справа № 300/3013/20 пров. № А/857/6807/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С. Качмара В.Я. 

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції України про зобов`язання до вчинення дій за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції України на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року  (суддя першої інстанції Кафарський В.В., м. Івано-Франківськ)
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції України про зобов`язання нарахувати і виплатити доплату за службу в нічний час за період з 11.11.2015 по 31.12.2017 в сумі 5 581,10 грн. та індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 року по жовтень 2017 року включно в сумі 3 357,17 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 позов задоволено частково. Зобов`язано Департамент патрульної поліції України виплатити на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з 11.11.2015 по 31.12.2017 в сумі 5   582,30 грн., з урахуванням обов`язкових платежів та зборів. Зобов`язано Департамент патрульної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 року по жовтень 2017 року включно відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 за №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за №1078, з урахуванням обов`язкових платежів та зборів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У позовній заяві представник позивача повідомив, що докази надання правничої допомоги та оплати клієнтом наданої правничої допомоги будуть подані протягом п`яти днів після винесення судом рішення у цій справі.
19.01.2021 представник позивача подав суду клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, в якому просив ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним в ході розгляду справи №300/3013/20 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
Додатковим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Департаменту патрульної поліції України витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 грн.

Не погодившись із додатковим рішенням, його оскаржив Департамент патрульної поліції України. Просить скасувати оскаржене додаткове рішення 27.01.2021 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення понесених витрат на правничу допомогу. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу 3000,00 грн. є неспівмірною із складністю цієї справи та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг. Також звертає увагу, що представник позивача звернувся з клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу лише 19.01.2021, тобто більше, ніж через п`ять днів після ухвалення рішення, водночас просить визнати поважними причини пропуску строків на подання такого клопотання. Однак, чинне законодавство обмежує строки, протягом яких можливе звернення до суду з заявою про розподіл судових витрат, і тому не передбачає поновлення такого строку. Отже, подання представником позивача клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу з порушенням строку, встановленого Законом, є безумовною підставою для залишення без розгляду такого клопотання відповідно до ч.7 ст.139 КАС України.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав. 
Судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 КАС України основними засадами адміністративного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Згідно із нормами частин першої, третьої-п`ятої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
За приписами пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно зі статтею 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що застереження про необхідність компенсації вартості витрат на правову допомогу і подання доказів їх понесення протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду було здійснене позивачем в позовній заяві.
Суд першої інстанції при визначенні щодо дотримання позивачем строку подання заяви правильно врахував той факт, що рішення було ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Отже, про таке позивач дізнався 19.01.2021 після його отримання засобами поштового зв`язку, що підтверджено копіє конверта Івано-Франківського окружного адміністративного суду з штриховим кодовим ідентифікатором 7650101289672. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на спростування таких доводів позивача. Отже, копія вказаного рішення була вручена позивачу 19.01.2021. Відповідно, подавши того ж дня відповідну заяву про винесення додаткового рішення, не порушив встановлений п`ятиденний строк. 
Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.
Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 14.11.2019 по справі № 826/15063/18, згідно яких, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Апеляційний суд зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
У підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката представником позивача надано договір про надання правової допомоги, що укладений 15 липня 2020 року, акт виконаних робіт від 19.01.2021.
Договором про надання правничої допомоги від 15 липня 2020 року передбачено, що замовник в особі ОСОБА_2 доручає, а адвокат в особі ОСОБА_3 приймає на себе зобов`язання по здійсненню комплексу адвокатських послуг щодо захисту прав і законних інтересів замовника в обсязі і на умовах, передбачених цим договором, у вигляді надання усних та письмових консультацій з правових питань; складання необхідних процесуальних документів, у тому числі претензій, позовних заяв, клопотань, пояснень, скарг, а також інших письмових документів правового характеру; надання консультаційних послуг з приводу захисту інтересів замовника в судах, інших юрисдикційних органах; представництво інтересів замовника перед юридичними та фізичними особами в органах державної влади та управління, в судах всіх інстанцій.
Згідно акта виконаних робіт від 19.01.2021 вартість наданих послуг та виконаних робіть становить 3000 гривень (1000 грн/год *3 год = 3000 грн.). 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, перелічивши надані позивачем докази у підтвердження витрат на правничу допомогу та зазначаючи про наявність цих документів в матеріалах справи, не надав повної оцінки цим документам на предмет їх належності, допустимості та достатності щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, не досліджував обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зазначений в тому числі в акті наданих послуг (правової допомоги), складність та якість складених документів, співмірність розміру витрат витраченому адвокатом часу, ціні позову.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Як видно з поданих документів, адвокатом виокремлено вартість підготовки та подання адвокатського запиту – 1 год; підготовка і подання адміністративного позову – 2 год; підготовка та подання відповіді на відзив у справі.
Отже, до вартості витрат на правничу допомогу включено вартість робіт, які не відносяться до розгляду даної справи, зокрема, підготовка та подання адвокатського запиту – 1 год.
Отже, вартість таких послуг була безпідставно включена до суми стягнення на користь позивача. 
З огляду на те, що представник позивача при підготовці позову аналізував законодавство та судову практику, формував правову позицію у справі, надавав правові консультації щодо предмета спору, формував та подавав до суду позовну заяву, то підготовка відповіді на відзив не вимагала від представника позивача такого ж обсягу юридичної та технічної роботи.
Також суд зазначає, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
При цьому відповідач подав до суду клопотання про неспівмірність заявленої представником позивача суми 3000 грн, оскільки така є явно завищеною для даної категорії справ.
При визначенні розміру витрат, що підлягають відшкодуванню на користь позивача, апеляційний суд враховує, що дана справа не є складною, підготовка позовної заяви та обґрунтування правової позиції позивача не потребувало витрачання великої кількості часу.
Також апеляційний суд враховує, що згідно позовної заяви сума позову складала 8938,27 гривень.
Більше того, суд апеляційної інстанції відзначає, що представник позивача участі у судових засіданнях не приймав, так як дана адміністративна справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, як справа незначної складності (малозначна справа). У вказаній категорії справ є значна стала судова практика, в т.ч. і суду касаційної інстанції.
Також колегія суддів зазначає, що позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви та інших документів у даній справі вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи.
Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає співмірним розмір відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 1000 гривень, який є доведеним, документально обґрунтованим.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково та змінити додаткове рішення в частині суми стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції, зазначивши суму витрат на професійну правничу допомогу – 1000 грн.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України задовольнити частково.
Додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року в частині суми стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції змінити, зазначивши суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню, 1000 грн. (одну тисячу грн.).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. Я. Качмар